ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 691/801/24		
Провадження № 22-ц/821/1262/26		
Категорія: 310040000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Карпенко О.В.
суддів  Василенко Л.І., Сіренка Ю.В. 
за участю секретаря Руденко А.О. 

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
представник позивача: адвокат Темчишина Людмила Петрівна
відповідач:  ОСОБА_2  
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору : Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, Орган опіки та піклування Корсунь-Шевченківської міської ради, Військова частина НОМЕР_1 

розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Темчишиної Людмили Петрівни на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 12 березня 2026 року (ухваленого під головуванням судді Савенко О.М. в приміщенні  Городищенського районного суду Черкаської області) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, Орган опіки і піклування Корсунь-Шевченківської міської ради, Військова частина НОМЕР_1 про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, Орган опіки і піклування Корсунь-Шевченківської міської ради, Військова частина НОМЕР_1 про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що з  24 квітня 2008 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.10.2011.
У період шлюбу у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
31 жовтня 2011 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. 
Рішення суду в частині сплати аліментів, ОСОБА_2 не виконує. 
05 грудня 2012 року, зазначає позивачка, вона змінила прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_1 .
Вказує, що з 2011 року відповідач почав проживати окремо, неповнолітній син залишився проживати з нею і фактично з тих пір батько не бере жодної участі у вихованні сина, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами, морально та матеріально не підтримує дитину. 
Ще з раннього віку у дитини були помічені відхилення в розвитку, а з 2018 року ОСОБА_3 лікується в психіатричних лікарнях, діагноз «епілепсія» та з 02 березня 2020 року ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю. 
Вона мобілізована до лав ЗСУ, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 , виданим ІНФОРМАЦІЯ_3 24 березня 2022 року. 
Разом з дитиною фактично проживають в м. Черкаси, Черкаської області, син навчається в м. Корсунь-Шевченківський у КЗ «Корсунь-Шевченківський багатопрофільний НРЦ «Надія» ЧОР», навчається разом з проживанням, на період вихідних та канікул вона забирає дитину до м. Черкаси. 
ОСОБА_2 , з січня 2021 року перебуває у розшуку за несплату аліментів та є злісним неплатником аліментів. 
Обов`язок щодо належного виховання дитини, її духовного та фізичного розвитку, усвідомлення зовнішнього світу, стану здоров`я відповідач не виконує, значні фінансові витрати на дитину здійснюється тільки нею, як матір`ю дитини. Той факт, що батька фактично не існує у житті сина можуть підтвердити і вчителі навчального закладу, у якому дитина навчається на теперішній час, і лікарі, які лікують дитину. 
Відповідач жодного разу не відвідав дитину, не був присутнім на батьківських зборах, святах, що готувались дітьми для батьків, тобто жодного контакту з дитиною не підтримує. Ніякої участі у допомозі в лікуванні сина не бере. 
На підставі викладеного, позивач просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 12 березня 2026 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: органу опіки та піклування Черкаської міської ради, органу опіки і піклування Корсунь-Шевченківської міської ради, Військової частини НОМЕР_1 про позбавлення батьківських прав - відмовлено. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції,  оцінивши досліджені докази, надані сторонами, в їх сукупності, взявши до уваги інтереси дитини, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, прийшов до висновку, що в судовому засіданні не доведена категорична необхідність вжиття цього заходу для забезпечення інтересів неповнолітнього ОСОБА_3 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 23 квітня 2026 року представник ОСОБА_1 – адвокат Темчишина Л.П., вважаючи рішення суду першої інстанції прийнятим з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, просила скасувати рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 12 березня 2026 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що основною підставою для відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав є відсутність відповідача, як батька в судовому засіданні, проте стороною позивача вжито всіх можливих заходів для того, щоб відповідач був обізнаний про судовий розгляд справи про позбавлення батьківських прав, та прийнятті участі в судових засіданнях, однак позивач не взмозі вплинути на відповідача, привести чи змусити його з`явитися в судові засідання та бути присутнім при розгляді справи.
Суд першої інстанції не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , у висновку аргументовано доцільність позбавлення батьківських прав.
Поведінка відповідача стосовно небажання спілкуватися з сином є умисною та свідомою, будь-яких перешкод чи обмежень у спілкуванні з дитиною мати не чинить. За час проведення судового розгляду 2024-2026 роки відповідач, знаючи про наявність судової справи, жодного разу не намагався самостійно змінити ставлення до сина та налагодити з ним зв`язок, борги по аліментах наразі продовжують зростати, що свідчить про його небажання змінювати стосунки з сином.
У зв`язку з тим, що дитина є інвалідом дитинства, яке пов`язане з психіатричним захворюванням, позбавлення батьківських прав його батька ОСОБА_2 є виключно в інтересах дитини, що пов`язане з його лікуванням, навчанням, матеріальним забезпеченням, доглядом у повсякденному житті.
Інші доводи апеляційної скарги аналогічні доводам, викладеним в позовній заяві.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи 

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, згідно паспорта громадянина України Серії НОМЕР_4 , позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 із Витягу з реєстру територіальної громади місце реєстрації за адресою АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.8-10). 
Відповідно довідки №590 від 11 червня 2021року про фактичне місце проживання ОСОБА_1 , виданої Бучанською міською радою на підставі Акту депутата Бучанської міської ради Рибальченко Ю.А. від 24 травня 2021 року, позивач орендує житло по АДРЕСА_2 з родиною: сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с.27-28). 
Після початку повномаштабного вторгнення Росії до України позивач разом із сином змінила місце проживання та проживає за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджується довідками від 26 травня 2022 року №7102-5001658472, №7102-5001658659 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (т. 1 а.с.11,15). 
Відповідно до свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_6 , позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , перебували у шлюбі з 24 квітня 2008 року (т. 1 а.с.16). 
Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 , де в графі батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_4 , місце реєстрації неповнолітнього АДРЕСА_4 , (т. 1 а.с.12,14). 
31 жовтня 2011 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано і стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття (т. 1 а.с.17-18). 
Після шлюбу позивач змінила прізвище на ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про зміну імені Серії НОМЕР_7 , виданого Відділом ДРАЦС по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №85 (т. 1 а.с.19). 
Рішення суду про стягнення аліментів перебуває на примусовому виконанні Центрального відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції )м. Київ) , що підтверджується копією постанови державного виконавця про виконавче провадження від 31.01.2020 ( т. 1 а.с. 40)
Згідно довідки розрахунку ,здійсненого державним виконавцем заборгованість по аліментах за період з 06.11.2018 по 01.06.2024 становить 156 904,50 грн (т. 1 а.с. зворотня сторона 38)
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з січня 2021 року перебуває у розшуку за несплату аліментів, що підтверджується ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2021 року, листом Центрального ВДВС м. Черкаси до ЧРУП ГУНП в Черкаській області про виконання вказаної ухвали, довідкою №1730 від 01 листопада 2023 року про те, що позивач не отримує аліментів з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , та довідками розрахунками заборгованості зі сплати аліментів, листом Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області про оголошення ОСОБА_2 в розшук (т. 1 а.с.20, 36-39, 40-41). 
Позивач ОСОБА_1 мобілізована до лав ЗСУ, за період проходження служби в військовій частині НОМЕР_8 , зарекомендувала себе з позитивної сторони як професійно грамотний, ініціативний та дисциплінований військовослужбовець, про що зазначено в службовій характеристиці від 28 червня 2024 року (т. 1 а.с.42). 
Згідно виписок із медичної карти стаціонарного хворого №276, №2491, №4090, з 2018 року ОСОБА_3 , приймає ліки, лікується в психіатричних лікарнях, з діагнозом «епілепсія» (т. 1 а.с.21-26). 
Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_9 виданого 02 березня 2020 року Управлінням праці та соціального захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю (т. 1 а.с.13). 
Неповнолітній навчається в спеціалізованих навчальних закладах, які часто змінює. Зокрема, був відрахований 16 червня 2021 року з санаторної школи-інтернату І-ІІ ступенів № 21 Оболонського району м. Києва, характеризувався задовільно, проте потребував постійного контролю та був переведений до Таращанського навчально-реабілітаційного центру від 11 червня 2021 року згідно довідки № 112 (т. 1 а.с.30-35)
На час звернення з даним позовом, ОСОБА_3 навчається в м. Корсунь-Шевченківський у КЗ «Корсунь-Шевченківський багатопрофільний НРЦ «Надія» ЧОР», разом з проживанням, що підтверджується довідкою №01-45/46 від 30 січня 2024 року, де зазначено, що з початку 2023-2024 навчального року, ОСОБА_2 батько учня 8 класу ОСОБА_3 участі в освітньому процесі дитини не приймає. Всіма питаннями, пов`язаними з навчанням та розвитком дитини, займається мама - ОСОБА_1 (т. 1 а.с.29). 
Психолого – педагогічна характеристика, сформована КЗ «Корсунь - Шевченківський багатопрофільний НРЦ «Надія», свідчить про те, що ОСОБА_3 закінчив 8 клас, програмовий матеріал засвоїв на середньому рівні, спостерігається недостатній рівень довільної уваги, є потреба багаторазового повторення вивченого матеріалу, вихованням підлітка займається лише мати, батько не цікавиться ні навчанням, ні розвитком сина (т. 1 а.с.35). 
На виконання ухвали Городищенського районного суду Черкаської області від 25 грудня 2024 року виконавчий комітет Черкаської міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 стосовно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 №3707-01-21 від 21.02.2025 ( т. 1 а.с. 167-170, 179-182)
Висновок мотивований тим, що відповідач знає про позов до нього про позбавлення його батьківських прав відносно сина, проте до органу опіки та піклування не з`явився, тому орган опіки та піклування вважає доцільним та таким, що відповідає якнайкращим інтересам дитини, позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 стосовно неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
В повній мірі зазначеним вимогамзакону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно із частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі – Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини (далі – ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).
Із матеріалів справи вбачається, що неповнолітня дитина сторін - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після розірвання між сторонами шлюбу проживає з матір`ю та перебуває на її утримання, а з 2018 року у зв`язку із захворюванням, навчається із проживанням у спеціалізованій школі.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції, на виконання ухвали суду, Орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , стосовно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На обґрунтування такого висновку зазначено те, що матір`ю дитини створені належні умови для проживання дитини та неможливість встановлення місця перебування відповідача. На засіданні комісії позивач повідомила місце проживання батьків відповідача і при здійсненні працівниками служби у справах дітей виходу за місцем проживання не було встановлено його місце проживання, проте його батькам було передано інформацію щодо вирішення питання про позбавлення батьківських прав. 
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши обставини справи, оцінивши досліджені докази, що надані стороною позивача, в їх сукупності, взявши до уваги інтереси дитини, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, при тому, що в судовому засіданні не була доведена категорична необхідність вжиття цього заходу для забезпечення інтересів неповнолітнього ОСОБА_3 , дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.
Крім того, суд не встановив наявності винної поведінки відповідача щодо ухилення від виховання сина і свідомого нехтування ним своїми обов`язками.
Необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.
Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача по відношенню до неповнолітнього сина та вжиття заходів впливу для зміни поведінки відповідача. 
Також при вирішенні даного спору, судом першої інстанції не встановлено виняткових обставин, за яких було б доцільно позбавити дитину її коріння та покласти на батька відповідальність у виді позбавлення його батьківських прав щодо дитини.
Таким чином, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.
Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що основною підставою для відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав була відсутність відповідача, як батька в судовому засіданні, попри те, що стороною позивача вжито всіх можливих заходів для того, щоб відповідач був обізнаний про судовий розгляд справи про позбавлення батьківських прав, оскільки сам факт відсутності відповідача у судовому засіданні не є виключною обставиною для позбавлення його батьківських прав.
Також є безпідставними посилання сторони позивача, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав є необгрунтованим.
У зазначеному висновку відсутня належна характеристика батька дитини, стосунків, які склались між ним та дитиною, наявності з його боку загрози для неповнолітнього сина ОСОБА_6 , його здоров`я та психічного розвитку. Органом опіки та піклування не було відібрано особистих пояснень ОСОБА_2 щодо виконання батьківських обов`язків, більш того, зі змісту висновку вбачається, що працівники органу опіки та піклування не з`ясували фактичне місце проживання відповідача та його думку з даного приводу. Також органом опіки та піклування не було з`ясовано думки дитини, її бажання чи не бажання спілкуватися з батьком. Також не указано у висновку і того, які заходи вживалися органом опіки та піклування для покращення взаємовідносин батька та дитини.
Згідно з положеннями частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21).
На переконання колегії суддів, наданий органом опіки та піклування висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є неповним і необгрунтованим, тому суд не взяв його до уваги.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, відхиляються колегією суддів, оскільки наявність заборгованості зі сплати аліментів саме по собі не може свідчити про свідоме ухилення від батьківських обов`язків та бути достатньою підставою для крайньої міри впливу, такої як позбавлення батька прав щодо дитини і узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №638/16622/17 та від 14 січня 2026 року у справі №759/16885/22.
Доводи апеляційної скарги, що у зв`язку з тим, що дитина є інвалідом дитинства, яке пов`язане з психіатричним захворюванням, позбавлення батьківських прав його батька ОСОБА_2 є виключно в інтересах дитини, пов`язане з його лікуванням, навчанням, матеріальним забезпеченням, доглядом у повсякденному житті, відхиляються колегією суддів як безпідставні, оскільки необхідність для позивачки отримувати згоду відповідача на вчинення тих чи інших дій щодо дитини, зокрема, згоду на лікування у спеціальних медичних закладах, тощо не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. 
Інші доводи, наведені стороною позивача в апеляційній скарзі, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Водночас, установлені судом обставини справи вказують на наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши на виконавчий комітет Черкаської міської ради як орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
У разі небажання відповідача змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, позивач не позбавлена права повторно звернутися до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав.
Колегія суддів звертає увагу, що залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, в подальшому, може бути визнано достатньою підставою для позбавлення особи батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22 від 22 січня 2025 року в справі № 333/8983/23 від 16 квітня 2026 року у справі №180/1449/24).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, змінити рішення.
Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).
Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції - змінити шляхом доповнення її резолютивної частини попередженням відповідача про необхідність змінити ставлення до своїх обов`язків щодо виховання дитини. 
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Темчишиної Людмили Петрівни - задовольнити частково.
Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 12 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, Орган опіки і піклування Корсунь-Шевченківської міської ради, Військова частина НОМЕР_1 про позбавлення батьківських прав -змінити шляхом доповнення її резолютивної частини абзацом такого змісту:
«Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
В іншій частині рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 12 березня 2026 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча    О.В. Карпенко

Судді  Ю.В. Сіренко

Л.І. Василенко