КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 758/2992/18
провадження № 22-ц/824/900/2026
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.
при секретарі Черняк Д. Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Яндульського Дениса Володимировича на рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року в складі судді Захарчук С. С.,
установив:

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі -ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди внаслідок нестачі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 працювала у ПАТ КБ «ПриватБанк» по 10.01.2018 на посаді касира-операціоніста, що підтверджується трудовим договором від 05.08.2014 та наказом про звільнення від 10.01.2018 р. 
05.08.2014 між сторонами було укладено трудовий договір та договір про повну матеріальну відповідальність.
29.12.2017 було затверджено Висновок службової перевірки, за результатами якої встановлено, що 17.11.2017 при проведенні інкасації відділення «Борщагівське» (К5ЕV) Столичної філії ( інкасація проводиться щодня в робочий, денний час доби приблизно з 13:00 до 14:00) та доставки інкасаторських сумок до каси перерахунку встановлено, що до каси перерахунку доставлено 225 000 грн, сума коштів у сумці збігалася з сумою у заявці на вивіз, але на рахунку НОМЕР_1 інкасаторського сейфу вказаного відділення, який повинен був обнулитися, знаходиться сума 1 103 000 грн.
Повторно співробітниками Напрямку «Служба Безпеки» 20.11.2017 проведено інкасацію відділення «Борщагівське» (К5ЕV)  Столичної філії та перерахунок коштів у касі вказаного відділення та інкасаторському сейфі. За результатами перерахунку коштів виявлено недостачу у розмірі 1 103 000,00 грн ( акт ревізії додається).
При вивченні матеріалів відеоспостереження, банківських комплексів з детальним вивченням «доступів» до корегування даних, рахунків інкасаторських сейфів, пояснення співробітників відділення щодо виявленої нестачі та встановлено факт нестачі, яка виникла під час роботи касира ОСОБА_1 , яку остання приховувала ( витяг з Висновку напрямку «Служба Безпеки» додається).
Як встановлено Висновком напрямку «Служба Безпеки» касиром-операціоністом ОСОБА_1 допущено ряд грубих порушень норм чинного законодавства, трудового договору, договору про повну матеріальну відповідальність, Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників «ПриватБанку» та посадової інструкції. 
Своїми діями ОСОБА_1 завдала матеріальної шкоди банку на суму 1 103 000,00 грн та відкрито рахунок дебіторської заборгованості № 35524056201668 (UAN) на суму спричиненої шкоди та для здійснення її відшкодування.
Відповідачка в добровільному порядку спричинену шкоду банку відшкодувати відмовилася.
Посилаючись на зазначені обставини, положення ст. 130, 134, 135-1, 135-2 КЗпП України, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму спричиненої матеріальної шкоди в розмірі 1 103 000 грн. 
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не доведено завдання прямої дійсної шкоди винними протиправними діями відповідача. У позові не вказано чітко, в чому полягали протиправні дії ОСОБА_1 . Причини, з яких сталася нестача, позивачем не встановлені. Позивачем не доведено порушення відповідачем покладених на неї трудових обов`язків, як і не вказано, які саме трудові обов`язки були порушені ОСОБА_1 . Позивачем не вказано, неналежне виконання яких конкретно обов`язків, покладених на ОСОБА_1 , призвело до шкоди, в чому полягала вина відповідача, в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду та чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними. Отже, позивачем не доведені винні, протиправні дії відповідача, що мали до цього призвести, як обов`язкові умови покладання на працівника матеріальної відповідальності. Позивачем також не доведено, що сума грошових коштів у розмірі 1 103 000 грн передавалась відповідачці під звіт. Позивачем не було надано первинної документації або інших належних та допустимих доказів, що свідчать про отримання відповідачем товарно-матеріальних цінностей згідно з даними бухгалтерського обліку, для зберігання чи інших цілей. Позивачем не вказано чітко дати, коли сталася нестача та яким чином вона виникла.
29.04.2025 представник АТ КБ «ПриватБанк» - Яндульський Д. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Вважає ухвалене судове рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було враховано надані представником відповідача пояснення та наявні в матеріалах справи докази, які підтверджують, що починаючи з серпня 2014 року відповідач працювала на посаді касира-операціоніста та мала пряме відношення до матеріальних цінностей, а отже й прийняла на себе повну матеріальну відповідальності за забезпечення цілісності і/або схоронності матеріальних цінностей роботодавця при виконанні покладених обов`язків. 
Виконуючи свої посадові зобов`язання, відповідачка вже з початку своєї трудової діяльності мала дебіторську заборгованість та на її ім`я було відкрито рахунок 3552*1668, на якому обліковувалися недостачі та погашення. Про наявність зазначеного рахунку відповідачу було відомо, в своїх поясненнях вона особисто зазначала що «через ПК Промінь» вона їх переглядала «та переглядала проводки», вже навіть будучи на інших відділеннях.
Так як з боку АТ КБ «ПриватБанк» внутрішньою перевіркою було встановлено та підтверджено вибіркою за бранчем відділення «Борщагівське» та логіном відповідачки (ІНФОРМАЦІЯ_1), яка працювала в комплексах банку за посиланнями ПК «Промінь» «Опер. День» - «Каса» - «Підкріплення/вивіз», що, починаючи з січня 2016 року за рахунком НОМЕР_1 інкасаторського сейфу відділення «Борщагівське» Столичної філії систематично виникали невідповідності з рахунком каси зазначеного відділення 10079093868501, а саме при проводці коштів з рахунку каси НОМЕР_2 на рахунок НОМЕР_1 інкасаторського сейфу при вкиданні співробітником банку коштів до інкасаторського сейфу, виникали недостачі, які з часом вирівнювались шляхом «вкидання» на рахунок більшої суми коштів, чим було проведено в реалії. 
У зазначеній вибірці, у період з 04.01.2016 включно до 17.11.2017 практично за всі числа присутній логін касира-операціоніста відділення «Борщагівське» Столичної філії ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ), крім, 16.01.2016 присутній логін ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яка з 19.11.2015 до 02.02.2016 у зазначеному відділенні працювала клієнт-менеджером та 19.10.2017 присутній логін касира-операціоніста (підмінний) Столичної філії ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).
Відповідачка могла змінювати суму вивозу у відсіку інкасатора, оскільки редагування не заборонено для внесення касиром коштів. 
Зазначає, що внутрішньою перевіркою було встановлено, що під час роботи саме відповідачки у відділенні «Борщагівське» (К5ЕV) Столичної філії, утворилась недостача на суму 1 103 000,00 грн, яку остання приховувала. 
В даному випадку вина відповідача виражається у формі необережності, оскільки остання зміну даних по сумі вивозу інкасації не вносила, та по інкасаторській сумці була-би виявлена недостача коштів, чим порушила вимоги посадової інструкції та технологію за період з 04.01.2016 включно до 17.11.2017, а наприкінці, саме те, що за 19.10.2017 по інкасаторській сумці знаходиться логін іншого касира ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), яка за проханням відповідача провела корегуванням сум через вказаний відповідачем шлях ПК «Промінь» «Опер. День» - «Каса» - «Підкріплення/ вивіз», та створила нову заявку на вивіз коштів за 18.10.2017. В свою чергу відповідачка пояснила своє дивне прохання тим, що «сама цього вчора зробити не змогла, так як була відсутня на роботі», при цьому мету проведення оновлення суми не повідомляла, таким чином допустила працівників іншої зміни до підзвітних їй матеріальних цінностей та дозволяла їм виконувати свої трудові обов`язки, при цьому не здійснювала належний контроль за підзвітними їй матеріальними цінностями.
За таких обставин, наявні підстави для покладення на відповідача матеріальної відповідальності за нестачу матеріальних цінностей, оскільки позивач довів достатніми та об`єктивними доказами, взяття відповідачем на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей, їх нестачу та розмір завданої матеріальної шкоди, який підлягає відшкодуванню. 
Суд першої інстанції при розгляді справи вищенаведені обставини та вимоги закону не врахував, не перевірив належним чином доводи позивача і не дав їм правильної юридичної оцінки та дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
20.06.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Василенко Н. В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року - без змін.
Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що не підлягає скасуванню. 
Щодо тверджень позивача про наявність у відповідача дебіторської заборгованості ще з початку роботи зазначила, що у своїх письмових поясненнях відповідач вказувала, що дізналась про те, що є нестача та виставлена дебіторська заборгованість, тому заходила у програмне забезпечення й лише переглядала проводки, проте привласнень коштів не робила. 
Позивачем не надано ані первинних документів (інвентаризаційних актів, звітів касира), ані документів, які засвідчують, що ОСОБА_1 була ознайомлена з дебіторською заборгованістю ще з 2014 року.
Відкриття внутрішнього рахунку № 35524056201668 (UAN) само по собі не підтверджує вину відповідача, адже відображення інформації про нестачу не є правовим фактом її вини. 
Факт перегляду проводок не є визнанням заборгованості. У своїх письмових поясненнях відповідач вказувала, що дізналась про наявність дебіторської заборгованості лише згодом і, намагаючись з`ясувати її природу, дійсно переглядала інформацію в ПК «Промінь», але не вносила жодних змін і не визнавала факт своєї вини. 
Апелянтом не надано доказів, що відповідач подавала заяви або підписувала будь-які документи, які б свідчили про визнання нею боргу або факту спричинення шкоди. 
Також зазначає, що твердження апелянта, що у період з 2016 по 2017 р. систематично виникали невідповідності між рахунком інкасаторського сейфу ( НОМЕР_1 ) та рахунком каси (10079093868501), які нібито пов`язані з діями відповідача, є голослівними та не підтверджені належними і допустимими доказами. 
Будь-які розбіжності між обліковими рахунками - це технічне або бухгалтерське питання, яке має досліджуватися фахівцями, зокрема аудиторами, а не автоматично перекладатись на касира- операціоніста без жодного розслідування причин.
Вважає, що позивач сам допустим ситуацію, в якій відсутній належний контроль доступу до систем коригування ( ПК Промінь), не передбачено двофакторної авторизації подвійного підтвердження чи журналів ІР-з`єднань. Тобто, технічно будь-хто з логіном і паролем міг здійснювати дії від імені відповідача. 
Зазначає, що позивач прямо вказує, що логіни інкасаторів перебували у відкритому доступі на жовтому папірці. Тобто, інші особи мали змогу заходити у систему з чужих облікових записів, і цим фактом не виключається участь сторонніх осіб у створенні розбіжностей. Якщо справді мала місце систематична розбіжність між двома рахунками протягом майже двох років, то вона мала б бути виявлена раніше під час регулярного обнулення каси, яке відбувалося двічі на тиждень. З огляду на виявлені розбіжності мало бути складено акти, службові записки, бухгалтерські звіти, проте жодного такого документа позивачем не надано. 
Позивач не довів, якими саме діями відповідач спричинила ці «розбіжності», який механізм цих дій, коли саме і як вони спричинили шкоду позивачу та яким чином відповідач мала фізичний або системний доступ до готівки після її здачі в інкасацію. 
Банком не подано жодного належного та достовірного доказу на підтвердження, що саме відповідачка використовувала свій логін у конкретний час та з конкретного місця. Як випливає з висновку службової перевірки, логіни часто були відомі третім особам, включно з інкасаторськими логінами, які передавались між співробітниками у вільній формі ( на «жовтому папірці»). Це прямо ставить під сумнів достовірність будь-яких дій, які нібито виконувалися з логіну відповідача, якщо відсутні цифрові сліди особистої участі. Таким чином, сам факт наявності логіну у внутрішній системі банку не підтверджує що саме відповідач здійснювала дії в системі, оскільки у матеріалах справи відсутні дані про ідентифікацію ІР-адрес, відеозаписи чи інші об`єктивні дані. 
Щодо надання відповідачу ролі «ОDВ» та можливості змінювати суми вивозу у відсіку інкасатора зазначила, що навіть якщо система дозволяла відповідачу, як касиру, змінювати суми вивозу, це не доводить умислу чи вчинення протиправних дій. Банк не надає доказів, що такі зміни проводилися з порушенням посадових інструкцій або безконтрольно. Крім цього, система з відкритим доступом до редагування проводок є свідченням недбалості самого роботодавця, що виключає притягнення працівника до повної матеріальної відповідальності згідно зі ст. 130 КЗпП України. 
Щодо наявності унікального логіна та пароля і необхідності багаторівневої аутентифікації зазначила, що цей аргумент апелянта прямо суперечить встановленому у справі факту : логіни вільно передавались між працівниками, зберігались на жовтому папірці тощо. 
Щодо тверджень апелянта про те, що відповідачка, працюючи в інших відділеннях, вносила коригування, зазначила, що остання могла заходити у систему та переглядати інформацію для з`ясування нестач. При цьому жоден з таких заходів не свідчить про фальсифікацію або коригування саме з метою приховування злочину, тим більше без збереження змін ( як стверджує сам апелянт). 
Також, твердження позивача, що ОСОБА_1 намагалася перекласти відповідальність на інших співробітників, є необґрунтованим припущенням, оскільки не підтверджується жодним доказом. Навпаки, саме банк створив умови, за яких у касі одночасно працюють декілька осіб, логіни яких передаються між ними, а записи в ПК «Промінь» не мають цифрових слідів пристрою.
За відсутності кримінального провадження та висновку експертизи усі твердження апелянта про приховування чи «підставляння» є необґрунтованими припущеннями, які суд не має брати до уваги. 
Щодо режиму інкасації та необхідності регулярного коригування суми вивозу до 13:00 зазначила, що такий довід не має значення для встановлення вини саме відповідача. Навіть якщо зміна сум вивозу дійсно мала відбуватися в чітко встановлені строки, це не доводить того, що саме відповідач вносила ці зміни або мала до них доступ саме у той день, коли виникла нестача. 
Оформлення одноденних відпусток або використання вихідних днів не є доказом наміру приховати дії. Така практика є типовою для касирів і не є відхиленням від норм.
Всі аргументи апеляційної скарги зводяться виключно до припущень. Свої твердження апелянт не підкріплює жодним належним та достовірним доказом або технічним підтвердженням, які б встановлювали вину відповідачки відповідно до ст. 130 КЗпП України та сталої практики Верховного Суду.
В судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» - Яндульський Д. В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Василенко Н. В. в задоволенні апеляційної скарги просила відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 05 серпня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено трудовий договір, за умовами якого останню прийнято на роботу на посаду касира-операціоніста. 
05 серпня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про повну матеріальну відповідальність.
Відповідно до п. 2.2 цього договору, працівник згоден з тим, що в його функціональні обов`язки входять, в тому числі, роботи, безпосередньо пов`язані зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням в процесі виробництва переданих йому цінностей.
Відповідно до посадової інструкції касира-операціоніста ПАТ КБ «ПриватБанк», до функціональних обов`язків входить: обслуговування юридичних та фізичних осіб з прийому та видачі готівки: прийом готівкових грошових коштів клієнтів для зарахування на поточні рахунки; прийом готівкових коштів від фізичних осіб для зарахування на власні поточні рахунки, вкладні/депозитні рахунки та рахунки інших юридичних та фізичних осіб; видача готівки з рахунків фізичних осіб по видатковим документам; видача готівкових коштів юридичним особам; обслуговування пластикових карт; здійснення грошових переказів; прийом платежів фіз. та юр. осіб; покупка/ продаж іноземної валюти; реалізація злитків банківського золота; продаж карт миттєвого випуску; прийом платежів за квитки; оформлення страхових полісів.
Відповідно до акту проведення перерахунку каси відділення «Борщагівське» (КSEV) Столичної філії ПАТ КБ «ПриватБанк» від 20.11.2017, керівник філії ОСОБА_11 , в присутності головного спеціаліста Управління безпеки ОСОБА_6 та касира відділення ОСОБА_4 , 20.11.2017 в період часу з 13:32 до 13:49 провели перерахунок каси відділення Борщагівське (КSEV)  Столичної філії ПАТ КБ «ПриватБанк», яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська 128: 
- при перерахунку в касі відділення фактично знаходилось: 9 468,40 UAN; 1 200 USD. За рахунками касира значилось: -НОМЕР_6 - 9 574,99 UAN; 1 200 USD. Недостача 106,59 UAN; 
- при перерахунку інкасаторської сумки (знаходилась в інкасаторському відсіку сейфу) фактично знаходилось: 550 EUR; 25 000 RUR; 553 000 UAN; 1 910 USD. За рахунками інкасаторського сейфу знаходилось: НОМЕР_4 - 550 EUR; НОМЕР_5 - 25 000 RUR; НОМЕР_1 - 1 656 000 UAN; НОМЕР_7 - 1 910 USD. Недостача складає 1 103 000UAN.
Відповідно до висновку службової перевірки за фактом виявлення 20.11.2017 недостачі в касі відділення «Борщагівське» (КSEV)  Столичної філії на суму 1 103 000 грн, проведеної головним спеціалістом з питань внутрішньої безпеки ГО ОСОБА_6 та складеного 29.12.2017, під час вивчення причин виникнення зазначеної недостачі було з`ясовано, що починаючи з січня 2016 року за рахунком  НОМЕР_1 (операції) інкасаторського сейфу систематично виникали невідповідності з рахунком каси зазначеного відділення, а саме при проводці коштів з рахунку каси НОМЕР_2 (проводки до інкасаторського сейфу) на рахунок НОМЕР_1 інкасаторського сейфу (проводки з інкасаторського сейфу), яке відбувається в касі відділення при вкиданні співробітником банку коштів до інкасаторського сейфу, виникали недостачі на різні суми 50 000 грн, 100 000 грн та інші. З часом сума за рахунком НОМЕР_1 інкасаторського сейфу вирівнювалась, недостача погашалась шляхом вкидання до інкасаторського сейфу більшої суми коштів, чим було проведено за рахунком відділення НОМЕР_2 до рахунку НОМЕР_1 інкасаторського сейфу. Останній раз недостача за рахунком НОМЕР_1 інкасаторського сейфу була відсутня 03.03.2017. 
За проведеною вибіркою проводок з інкасаторського сейфу, за референсами інкасаторських сумок, знаходиться інформація по логінам співробітників, які працювали в касі відділення «Борщагівське» (КSEV)  Столичної філії та проводили дії в ПК «Промінь» «Опер. День» - «Каса» - «Підкріплення/вивіз» ( які саме не відомо), де вказані числа з доставкою інкасаторських сумок до каси перерахунку філії. У зазначеній вибірці, у період з 04.01.2016 до 17.11.2017 за всі числа присутній логін касира-операціоніста ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1), крім 16.01.2016 - присутній логін ОСОБА_2 , яка з 19.11.2015 до 02.02.2016 у зазначеному відділенні працювала клієнт-менеджером, та 19.10.2017 присутній логін касира-операціоніста ОСОБА_4 . 
В проведеній розмові ОСОБА_2 пояснила, що не пам`ятає які дії вона проводила. На питання, які дії проводили співробітники, хто саме з співробітників, в який час, з яких ІР-адрес проводили дії (зміни даних) з 01.01.2016 до 17.11.2017 при ході ПК «Промінь» «Опер. День» -«Каса» - «Підкріплення/вивіз» (проводки з інкасаторського сейфу по рахунку  НОМЕР_1 , остання повідомила, що інформація про ІР-адреси в ОДБ не зберігається. Є факти редагування в серверних логах, котрі зберігаються на серверних лише один місяць. 
ОСОБА_1 пояснила, що при ранковому та вечірньому перерахуванні коштів завжди був присутній другий співробітник відділення, який проводив їх перерахунок. Після вечірньої звірки співробітник перерахувавши кошти, вкидав їх до інкасаторського сейфу, а інші поміщав до сумки, яка пломбувалась та поміщалась до каси відділення. Якщо впродовж робочого дня в касі збирався надлишок коштів, вона запрошувала другого співробітника та після її перерахування кошти вкидались до інкасаторського сейфу. Причиною зазначеної недостачі могли стати різні технічні збої. Редагування проводки вивозу сум можливості у неї не було. Можна було доставити вивіз документів , або подивитись суму на вивіз. При виході з проводки було написано, щоб з неї вийти необхідно вибрати інкасатора і вона вибирала любий логін інкасатора. Працюючи в інших відділеннях, вона подивляла проводки відділення «Борщагівське» з причин недостач, які у неї раніше були. Привласнення, поповнення рахунків без внесення коштів, часткове поповнення рахунків вона не проводила. 
ОСОБА_4 пояснила, що 19.10.2017 ОСОБА_1 звернулась до неї з проханням зайти до ПК «Промінь» «Опер. День» -«Каса» - «Підкріплення/вивіз» та створити нову заявку на вивіз коштів і документів, так сказати оновити суму вказану на вивіз 18.10.2017, пояснюючи це тим, що вона саме вчора зробити не змогла, так як була відсутня на роботі. Мету проведення оновлення сум не повідомляла. 
Співробітники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 пояснили, якщо в касі збирався надлишок коштів, ОСОБА_1 ніколи не звала їх до каси провести перерахунок цих коштів, які вона впродовж робочого дня могла самостійно вкидати до інкасаторського сейфу. 
При перегляді відео за жовтень 2017 року поповнення рахунків без внесення коштів, або часткове поповнення рахунків, привласнення не виявлено. 
Таким чином під час роботи касиром ОСОБА_1 у відділенні «Борщагівське» (КSEV)  Столичної філії утворилась недостача на суму 1 103 000 грн, яку остання приховувала. 
Відповідно до наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» від 09 січня 2018 року ОСОБА_1 звільнена з роботи на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням з 10.01.2018.
За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.
Відповідно до статті 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КЗпП України роботодавець зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна.
Згідно зі статтею 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.
Статтею 135-1 КЗпП України передбачено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.
За умовами статті 135-3 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.
Відповідно до статей 132, 133 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники несуть обмежену матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобіганням простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і псуванню матеріальних, грошових чи культурних цінностей.
Пленум Верховного Суду України в постанові № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз`яснив, що, вирішуючи спори про відшкодування шкоди, заподіяної зіпсуттям або знищенням через недбалість матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), суди повинні мати на увазі, що на підставі пункту 1 статті 133 КЗпП України несуть матеріальну відповідальність в межах середнього місячного заробітку працівники, які допустили зіпсуття або знищення цих цінностей у ході трудового процесу. На інших працівників з числа службових осіб (наприклад, майстра, технолога), якщо шкода від зіпсуття або знищення через недбалість зазначених цінностей заподіяна внаслідок їх неправильних службових дій (бездіяльності), матеріальна відповідальність покладається у відповідності зі статтею 132 КЗпП України також в межах середнього місячного заробітку. Відповідальність у тому ж розмірі за зіпсуття або знищення через недбалість інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів покладається на працівника, якщо названі цінності були видані йому в користування у зв`язку з виконанням трудових обов`язків.
Згідно пункту 9 вказаної постанови, судам слід мати на увазі, що до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (пункт 3 статті 134 КЗпП України), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства.
Відповідно до статті 43 ЦПК України імперативно визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Положеннями статті 12 ЦПК України визначено, що позивач, як сторона у справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки стаття 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, оскільки надані позивачем докази не доводять тієї обставини, що збитків ПАТ КБ «ПриватБанк» було завдано внаслідок протиправних дій відповідача, зокрема внесення коригування сум до рахунків з метою приховування наявної суми недостачі. Сам факт наявності логіну відповідача у внутрішній системі банку також не є достатнім доказом на підтвердження тієї обставини, що саме вона здійснювала дії в системі, оскільки в матеріалах справи не має доказів про ідентифікацію ІР-адрес, відеозаписів, показів свідків тощо. 
Обставини, за яких стало можливим вчинення дій, пов`язаних з можливістю здійснювати коригування банківських проводок свідчить про недбалість самого роботодавця, не вчинення ним необхідних заходів контролю доступу до систем корегування в ПК «Промінь», унеможливлення доступу до цієї системи інших осіб з чужих облікових записів. 
Судом встановлено, що облікові дані інших осіб знаходились у вільному доступі, що спростовує доводи позивача про унікальність логіна та паролю. 
Доказів вчинення відповідачем дій, які мають ознаки діянь, які переслідуються у кримінальному порядку та які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства суду не надано. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті вирішення спору. 
Судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).
Доводи наведенні в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 353, 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

постановив:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Яндульського Дениса Володимировича залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 25.05.2026.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук