ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

15 червня 2026 року 	Справа № 160/4895/26  	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Юркова Е.О. 	 	
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
02 березня 2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, з вимогами:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 18.11.2025 року №046450017432 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), період навчання згідно диплому від 26.06.1990 НОМЕР_2 (згідно довідки від 08.09.2016 № 303/12/1558-16), період проходження військової строкової служби, згідно військового квитка від 06.08.1991 НОМЕР_3 , період трудової діяльності з 19.08.1982 по 16.08.1983; з 02.07.1990 по 31.12.1991, згідно записів з трудовою книжкою від 19.08.1982 НОМЕР_4 , період роботи з 01.01.1992 по 13.02.1992, період провадження підприємницької діяльності з 1994 по 2003 роки;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно переглянути заяву, призначити та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком з моменту звернення та права на її виникнення - з 31.10.2025 рок.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що після досягнення пенсійного віку звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком. Проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 18.11.2025 року №046450017432 відмовлено у призначенні пенсії за віком та не зараховано до страхового стажу період навчання згідно диплому від 26.06.1990 НОМЕР_2 (згідно довідки від 08.09.2016 № 303/12/1558-16), період проходження військової строкової служби, згідно військового квитка від 06.08.1991 НОМЕР_3 , період трудової діяльності з 19.08.1982 по 16.08.1983; з 02.07.1990 по 31.12.1991, згідно записів з трудовою книжкою від 19.08.1982 НОМЕР_4 , період роботи з 01.01.1992 по 13.02.1992, період провадження підприємницької діяльності з 1994 по 2003 роки. Вказане рішення вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідний стаж роботи позивача підтверджено даними трудової книжки. 
Ухвалою суду від 12.03.2026 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 01.04.2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху.
На виконання ухвали суду від 01.04.2026 року про залишення позову без руху представником позивача 08.04.2026 року подано до суду відповідну заяву про усунення недоліків позову.
Ухвалою суду від 10.04.2026 року продовжено розгляд справи № 160/4895/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідачем 12.03.2026 року через підсистему “Електронний суд” отримано копію ухвали про відкриття провадження у справі від 12.03.2026 року, а також позовної заяви; правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався.
Третьою особою пояснення по справі не надано.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 11.11.2025 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 18.11.2025 року №046450017432 відмовлено позивачу в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю страхового стажу. Вказано, що страховий стаж становить 22 роки 07 місяців 10 днів. Вказано, що до страхового стажу не зараховано період навчання згідно диплому від 26.06.1990 НОМЕР_2 (згідно довідки від 08.09.2016 № 303/12/1558-16), період проходження військової строкової служби, згідно військового квитка від 06.08.1991 НОМЕР_3 , та трудова діяльність з 19.08.1982 по 16.08.1983, з 02.07.1990 по 31.12.1991, згідно записів трудової книжки від 19.08.1982 НОМЕР_4 , оскільки відсутнє документальне підтвердження нездійснення Республікою Вірменія пенсійних виплат за значені періоди, відповідно до постанови КМУ від 16.05.2025 №652; період з 01.01.1992р. по 13.02.1992р., оскільки зарахування до страхового стажу періодів роботи після 01.01.1992р. за межами України у республіках колишнього Союзу РСР, з якими не укладено міжнародні угоди, чинним законодавством не передбачено, Також зазначено, що період підприємницької діяльності відповідно до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону країни “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 №1566/11846, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності до 01.01.2004 підтверджується на загальній системі оподаткування: індивідуальними відомостями про застраховану особу; документами про сплату страхових внесків: платіжні доручення, квитанції установ банків, документи, що підтверджують поштовий переказ, довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. На спрощеній системі оподаткування: індивідуальними відомостями про застраховану особу; свідоцтвом про сплату єдиного податку (до 01.01.2004); спеціальним торговим патентом (до 01.01.2004); патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян (до 01.01.2004); документами про сплату єдиного податку (платіжні доручення, квитанції установ банків, документи, що підтверджують поштовий переказ, довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків); довідками про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті першої Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
У відповідності до статті 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення” право на пенсію за віком мають: жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Згідно частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Згідно частини першої статті 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби;
навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Згідно з дипломом від 26.06.1990 року серія НОМЕР_5 ОСОБА_1 26.06.1990 року закінчив навчання в Єреванському ордені Трудового черевного знамені Політехнічний інститут імені К.Маркса. Також у дипломі зазначено, що ОСОБА_1 в 1983 році вступив у вказаний вищий навчальний заклад.
Також довідкою Національного політехнічного університету Вірменії № 03/12.11/1558-15 від 08.09.2016р. (в перекладі на українську мову, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А.) підтверджено, що ОСОБА_1 01.09.1983 року вступив на перший курс Радіотехнічного факультету очної (денної) форми навчання Єреванського Політехнічного інституту імені К.Маркса; у 1984 році оформив академічну відпустку у зв`язку з мобілізацією в Радянську армію, у 1986 році відновив право навчання на другому курсі Радіотехнічного факультету очної (денної) форми навчання; 01.07.1990 року закінчив навчання.
Згідно з даними трудової книжки ОСОБА_1 серія НОМЕР_4 , останній 19.08.1982 року прийнятий на роботу в механічну дільницю учнем токаря;
- 16.03.1983 року звільнений у зв`язку зі вступом у ВНЗ;
- 02.07.1990 року прийнятий на посаду заступника директора з виробництва МНТК «Эребуни» (мовою оригіналу);
- 13.02.1992 року увільнений від роботи.
Також даними військового квитка серія НОМЕР_3 підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у період з 24.05.1984 року по 20.05.1986 року.
Щодо посилання відповідача у спірному рішенні на вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 року №652, як на підставу відмови у зарахуванні до страхового стажу вказаних періодів, суд вказує таке.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 року №652 затверджено Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу (далі – Постанова №652).
У разі коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах (пункт 3 Постанови №652).
Згідно з пунктом 4 Постанови №652 у разі коли у заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат.
У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів.
До надходження відповідних документів до територіального органу Пенсійного фонду України пенсія особі обчислюється без урахування періодів трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, крім випадків відсутності можливості здійснення обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави та документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався через дипломатичні канали до Посольства України в Республіці Вірменія та до Міністерства закордонних справ Республіки Вірменія з питання отримання підтверджуючих документів для визначення права для призначення пенсії, проте відповіді не отримані.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок № 637).
Так, згідно пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Крім того, відповідно до пункту 20 Порядку № 637 для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки встановленого зразка підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Як передбачено частиною другою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV), якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Згідно із абзацом 1 статті 7 Угоди між Урядом України і Урядом Республіки Вірменія про трудову діяльність та соціальний захист громадян України та Республіки Вірменія, які працюють за межами своїх держав» від 17.06.1995 року, яка ратифікована Законом України № 152/96-ВР від 26.04.1996 року, Кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про присвоєння звання, розряду, кваліфікації та інші необхідні для здійснення трудової діяльності документи, а також завірений в установленому на території Сторони виїзду порядку їх перекладу на державну мову Сторони працевлаштування або російську мову.
Статтею 11 вказаної Угоди передбачено, що питання пенсійного забезпечення працівників, про яких йдеться в пункті 1 статті 3, регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року і двосторонніми угодами в цій галузі.
Так, одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Республіка Вірменія (далі - Угода).
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).
Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Відповідно до ст. 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
Відповідно до статті 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав учасниць Співдружності без легалізації.
Відповідно до статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Отже, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при визначенні розміру пенсії.
Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність, а стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Таким чином, період навчання, період проходження військової служби та трудова діяльність з 19.08.1982р. по 16.08.1983р., з 02.07.1990р. по 31.12.1991р. на території Республіки Вірменія, який підтверджений даними трудової книжки, має бути зарахований до страхового стажу позивача.
За приписами частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків.
Загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (пункт 2 частини 1 статті 11 Закону № 1058-IV).
До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (пункт а частини 1 статті 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення”).
Пунктом 3-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV вказано, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:
1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, визначено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Також законодавством, що діяло до 01.01.2004 року, зокрема Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, передбачено, що періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ). Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в Реєстрі застрахованих осіб.
Постановою Кабінету Міністрів України Про внесення зміни до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній №793 від 03.10.2018 року внесено зміни до п. 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, пункт 4 доповнено абзацом наступного змісту: Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
На підставі аналізу наведених правових норм суд доходить висновку про те, що до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності за таких умов:
- до 01 січня 1998 року підтверджується спеціальним торговим патентом, патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків;
- з 01 січня 1998 року до 01 січня 2004 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців, якщо вони підтвердженні довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування; сплатою фіксованого податку (патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян); спеціальним торговим патентом; свідоцтвом про сплату єдиного податку; довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; а з 01 липня 2000 - додатково лише за умови сплати страхових внесків;
- з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).
Належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Також, аналіз вказаних вище нормативно-правових норм дає підстави для висновку про те, що сам по собі статус підприємця та перебування на відповідній системі оподаткування не означає фактичне провадження підприємницької діяльності особою та автоматичну сплату страхових внесків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 23.06.1999 року зареєстрований Новомосковською районною державною адміністрацією як фізична особа-підприємець, що підтверджено свідоцтвом про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності – фізичної особи.
Також ОСОБА_1 був зареєстрований платником податку на додану вартість, що підтверджено свідоцтвом № НОМЕР_6 серія НОМЕР_7 від 13.07.2001 року.
Свідоцтвом про сплату єдиного податку від 03.01.2001 року №196749 визначено термін дії свідоцтва: 1-3 квартал.
Судом встановлено, згідно з даними пенсійної справи ОСОБА_1 , що періоди з 01.01.1994р. по 10.12.1994р. (робота в колгоспі), з 11.09.1996р. по 23.12.1996р., з 01.01.1998р. по 22.06.1999р. (робота в колгоспі), з 07.09.2000р. по 01.11.2001р., з 18.06.2003р. по 31.12.2003р. зараховані до страхового стажу позивача.
Разом з тим, за період з 11.12.1994р. по 10.09.1996р., з 24.12.1996р. по 31.12.1998р., з 24.06.1999р. по 06.09.2000р., з 02.11.2001р. по 17.06.2003р. до страхового стажу не зараховані. На підтвердження здійснення особою підприємницької діяльності позивачем було надано лише свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість № 55641311 серія НВ№609337 від 13.07.2001 року та свідоцтво про сплату єдиного податку від 03.01.2001 року №196749, яким визначено термін дії свідоцтва: 1-3 квартал.
Отже, зважаючи на те, що належні докази сплати податків, зборів та обов`язкових платежів (спеціальний торговий патент з відміткою про плату платежів, патенти про сплату фіксованого розміру прибуткового податку або довідки про сплату страхових внесків, свідоцтва про сплату єдиного податку тощо) позивачем за період з 11.12.1994р. по 10.09.1996р., з 24.12.1996р. по 31.12.1998р., з 24.06.1999р. по 06.09.2000р., з 02.11.2001р. по 17.06.2003р. до суду не надано, суд не вбачає підстав для зарахування таких періодів до страхового стажу позивача.
На підставі викладеного суд приходить до висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 18.11.2025 року №046450017432 та необхідність його скасування.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв ПФУ обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо права позивача на зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1983 року по 24.05.1984 року, з 21.05.1986 року по 26.06.1990 року, періоду проходження військової служби з 24.05.1984 року по 20.05.1986 року, а також період роботи з 19.08.1982 року по 16.08.1983 року, з 02.07.1990 року по 31.12.1991 року, з 01.01.1992 року по 13.02.1992 року, у зв`язку з чим вважає необхідним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 11.11.2025 року, оскільки органи Пенсійного фонду України наділені дискреційними повноваженнями на прийняття рішення про призначення пенсії (здійснення перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший) та визначення підстав, за яких призначається (перераховується) пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні (перерахунку).
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст.9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул.Олександра Борисенка, буд.7, м.Рівне, Рівненська обл., Рівненський р-н, 33028; ІК в ЄДРПОУ 21084076), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094; ІК в ЄДРПОУ 21910427), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 18.11.2025 року №046450017432.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1983 року по 24.05.1984 року, з 21.05.1986 року по 26.06.1990 року, період проходження військової служби з 24.05.1984 року по 20.05.1986 року, а також період роботи з 19.08.1982 року по 16.08.1983 року, з 02.07.1990 року по 31.12.1991 року, з 01.01.1992 року по 13.02.1992 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 11.11.2025 року.
В задоволенні іншої частини вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 15 червня 2026 року.

Суддя Е.О. Юрков