КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №382/1832/25 Головуючий у І інстанції - Нарольський М. М.
апеляційне провадження №22-ц/824/5025/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 травня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Журби С.О., Писаної Т.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БРАЙТ-К» на рішення Яготинського районного суду Київської області від 04 листопада 2025 року 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БРАЙТ-К» до ОСОБА_1 , третя особа: Акціонерне товариство «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

установив:

У серпні2025 року ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» звернулося до Яготинського районного суду Київської області із позовом до  ОСОБА_1 , третя особа: АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 01.12.2020 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №5/2290529, відповідно до умов якого Банк надав, а Позичальник отримав кредитні кошти на споживчі потреби в сумі 28500 грн. строком на 72 місяців - з 01.12.2020 по 30.11.2026. Процентна ставка за кредитом становить 11% річних. 
Також Позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,50% на місяць від суми кредиту. Всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом, згідно Кредитного договору, визначені в Правилах надання споживчого кредиту в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та умовах страхування життя Позичальника, які є невід`ємною частиною Кредитного договору та розміщені на офіційному сайті Банку. 
Позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунку Графіку платежів по кредиту, щомісяця, в День повернення кредиту на Рахунок погашення заборгованості, сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісій в День повернення кредиту. Банк має право у будь-який час відступити всі або частину своїх прав за Договором, а також угодами про забезпечення будь-якій третій особі. У разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою згідно умов Договору, на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15% від суми простроченого платежу. Банк виконав свої обов`язки за кредитним договором, відповідач же, в свою чергу, порушує умови п. 1.1. та п. 2.2 кредитного договору - не здійснює повернення кредиту згідно графіку платежів по кредиту.
Зазначало, що в подальшому 18.12.2024 між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ним, ТОВ «ФК «БРАЙТ-К», укладено договір відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №5-2024 у відповідності до умов якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №5/2290529 від 01.12.2020 року. 
Відповідно до договору відступлення воно набуло прав кредитора до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором. Кредитним договором передбачено право кредитора вимагати дострокового повернення кредиту в повному обсязі у випадку порушення Позичальником графіку платежів та невиконання ним письмової вимоги про погашення боргу. 
Письмова вимога про погашення заборгованості, яка направлялася ОСОБА_1 , проігнорована останньою. У зв`язку з тим, що заборгованість відповідачем не погашена, воно і звернулося за захистом порушеного права до суду із даним позовом.
Просило суд, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № =5/2290529 від 01.12.2020 року в розмірі 35033,93 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 14897,58 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом - 2432,31 грн.; заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 17704,04 грн., яка нарахована ним за період з 01.12.2020 по 24.07.2025 (включно).
Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 04 листопада 2025 року зазначений вище позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОФ «ФК «Брайт-К» 17329,89 грн. заборгованості та 1198,26 грн. судового збору
В іншій частині в позові відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконувала умови договорів, що слугувало підставою для часткового задоволення позову.
Водночас суд відмовив у стягненні комісії за обслуговування кредитної заборгованості по кредитному договору №5/2290529 від 01.12.2020 року посилаючись на те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом, за умовами їх надання один раз на місяць, повинні надаватись безоплатно, а позивачем не надано доказів, що такі послуги надавались відповідачу частіше одного разу на місяць.
Позивач не погодився із зазначеним судовим рішенням, в частині відмови у стягненні комісії, представником подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що рішення суду в цій частині ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильним застосування норм матеріального права.
Вказує, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції порушив принцип диспозитивності, оскільки відповідач не направляв ані до Банку, ані до позивача, ані до суду звернення щодо нікчемності кредитного договору в цілому або окремих його положень. Між сторонами відсутній спір щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає нікчемним.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
В порядку визначеному ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду оскаржується позивачем, апеляційний суд здійснює його перегляд в частині позовних вимог щодо стягнення комісії за умовами кредитного договору №5/2290529 від 01.12.2020 року, що залишені без задоволення судом першої інстанції. В іншій частині рішення суду першої інстанції не становить предмет апеляційного перегляду, так як іншими учасниками справи не оскаржується і вони не будуть позбавлені такого права.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги по суті спору, апеляційним судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Зі справи вбачається, що01.12.2020 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №5/2290529, відповідно до умов якого Банк надав, а Позичальник отримав кредитні кошти на споживчі потреби в сумі 28500 грн. строком на 72 місяців - з 01.12.2020 по 30.11.2026.
За умовами п.1.3.1. за користування кредитом позичальник сплачує проценту винагороду щомісячно в розмірі 11% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором.
Пунктом 1.3.2. визначено комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в розмірі 2,50% у місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо.
У додатку до договору визначений графік щомісячних платежів, з якого вбачається нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 712,50 грн., а за весь строк користування кредитом 51300 грн.
Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором №5/2290529від 01.12.2020 року, згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача станом на 24.07.2025 року становить 35033,93 грн., з яких: заборгованості за тілом кредиту - 14897,58 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 2432,31 грн., заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 17704,04 грн.
18.12. 2024 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК«БРАЙТ-К» був укладений договір про відступлення права вимоги №5-2024, відповідно до якого ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» набуло прав кредитора до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №5/2290529 від 01.12.2020 року.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за комісією з наступних підстав.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України, під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в ст. 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.05.2022 року в справі №613/1436/17 (провадження №61-17583св20).
Частиною 1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.
Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»).
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 10.11.2021 року у справі №740/3852/19 зазначено: «відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі, суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.05.2022 року у справі №393/126/20 зроблено висновок, що «під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19 вказано на те, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 року у справі №204/224/21 зазначено, що згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
З наведених обставин справи вбачається, що сторонами не заперечується факт укладення кредитного договору та неналежне виконання відповідачем кредитних зобов`язань, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором, а також правомірність переходу права вимоги від первісного кредитора до нового (позивача в даній справі). А отже апеляційний суд діючи у межах доводів апеляційної скарги, не здійснює перегляд рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентам, розмір якої підтверджений належними доказами у справі, оскільки очевидних порушень норм матеріального та процесуального права в цій частині не вбачається.
Предметом апеляційного оскарження є питання стягнення заборгованості по сплаті комісії, яка за умовами договору нараховується щомісячно.
Так, у пункті 1.3.2 кредитного договору №5/2290529 від 01.12.2020 року сторони обумовили, що за користування кредитом відповідач сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,50% у місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 кредитного договору.
Вказана комісія передбачена за обслуговування кредитної заборгованості, що включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашання заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо).
Проте, виходячи з наведених норм чинного законодавства, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного, щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною
Оскільки відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом, за умовами їх надання один раз на місяць, повинні надаватись безоплатно, а позивачем не надано доказів, що такі послуги надавались кредитором, в тому числі і позивачем, як фінансовою установою, на виконання п. 1.3.2 кредитного договору відповідачу частіше одного разу на місяць, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 17704,04 грн. задоволенню не підлягають.
Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що визначений новим кредитором розмір заборгованості за комісією перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, що суперечить принципу добросовісності та свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, оскільки таке ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БРАЙТ-К» залишити без задоволення. 
Рішення Яготинського районного суду Київської області від 04 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба