Справа № 946/6134/25 
Провадження № 2/946/1289/26  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Пащенко Т.П.,
за участю секретаря судового засідання Топтигіної О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ізмаїлі в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі – ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 10.12.2024 року о 16 годині 50 хвилин в м. Ізмаїл, вул. Запорізьких козаків, №31, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем AUDI 80, державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної швидкості руху, для того щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати транспортним засобом, та допустив наїзд на транспортний засіб RENAULT SANDERO, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.01.2025 року по справі 946/9918/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 850 гривень. Цивільна відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за договором № СА-375502. Відповідно до ремонтної калькуляції від 10.01.2025 року № 24-1213730 вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу RENAULT SANDERO, державний номерний знак НОМЕР_2 складає 56930,17 грн. Вартість заподіяної матеріальної шкоди власнику транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових складає 35 679,45 грн. На підставі викладеного, ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити на користь ОСОБА_1 різницю між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, яка складає 56 930,17 грн, та вартістю заподіяної матеріальної шкоди власнику транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, яка складає 35 679,45 грн (сума страхового відшкодування), а саме – 21 250,72 грн. Також, позивач зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10.12.2024 року о 16:50 в м. Ізмаїл по вул. Запорізьких козаків, 31, з вини водія ОСОБА_2 , йому, ОСОБА_1 , було завдано не лише матеріальної, а й моральної шкоди, яка підлягає компенсації відповідно до положень чинного законодавства. Факт порушення відповідачем правил дорожнього руху та його вина у скоєнні адміністративного правопорушення підтверджені постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.01.2025 року у справі № 946/9918/24, якою ОСОБА_2 визнано винним за ст. 124 КУпАП. Таким чином, дії відповідача спричинили душевні страждання, що відповідає ознакам моральної шкоди згідно із законодавством. Враховуючи характер правопорушення (ДТП з вини відповідача), тривалість негативного впливу на життєдіяльність позивача, обсяг додаткових обтяжень (усунення наслідків, відновлення авто, взаємодія зі страховиком), принципи справедливості та розумності, обґрунтованим та пропорційним розміром компенсації моральної шкоди є 15 000,00 грн. Позивач вказав, що зазначена сума не є надмірною, відповідає усталеній судовій практиці в аналогічних справах та дозволяє хоча б частково компенсувати ті негативні психоемоційні наслідки, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладене, позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти в сумі 36 250,72 грн, з яких: 21 250,72 грн - матеріальної шкоди, 15 000,00 грн –моральної шкоди, та витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. 
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. 16.12.2025 року представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника (а.с.57-58).
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. 24.04.2026 року представник відповідача – адвокат Романенко О.О. надала суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що відповідач заперечує проти задоволення позову в повному обсязі, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними належними доказами та такими, що базуються на припущеннях. Також, відсутні докази реальних збитків, а саме, позивач обґрунтовує позов: ремонтною калькуляцією та теоретичним розрахунком вартості відновлення, однак жодного доказу фактичного понесення витрат суду не надано, а саме, відсутні акти виконаних poбіт, відсутні чеки, квитанції, договори з СТО, та підтвердження оплати. Вказала, що розрахунок або калькуляція не є належним доказом збитків без підтвердження фактичного їх понесення. Надана позивачем ремонтна калькуляція №24-1213730 від 10.01.2025 року не є судовою експертизою, не містить попередження про кримінальну відповідальність, складена заінтересованою стороною, тому, не є належним та допустимим доказом по справі, відповідно до ст. 77, 78 ЦПК України. Позивач оперує сумою 56 930,17 грн., одночасно враховує знос, віднімає страхову виплату, але, не довів, що авто ремонтувалося, що такі витрати взагалі були понесені, що калькуляція відповідає реальності. Фактично позивач просить суд стягнути гіпотетичну суму, що прямо суперечить ст.22 ЦК України. Цивільна відповідальність відповідача була застрахована. Таким чином, позивач не довів недостатність страхової виплати, оскарження розміру страхового відшкодування, наявність додаткових витрат. Щодо стягнення моральної шкоди зазначає, що взагалі відсутні докази моральної шкоди. 20.10.2025 року позивач звернувся до суду з клопотанням про долучення доказів, в якому просив долучити до матеріалів справи медичну картку амбулаторного хворого, заповнену 10.10.2025 року, а також виписку із медичної карти амбулаторного хворого від 15.10.2025 року. Представник звертає увагу суду, що в даних документах йдеться про наявність у позивача захворювання (в документах діагноз вказано не розбірливо) з 2010 року, в 2012 та 2013 році були операції, тобто це захворювання існувало до ДТП та не має жодного зв`язку з подією. Крім того, позивач звернувся за медичною допомогою майже через 11 місяців після ДТП. Відсутні докази того, що в результаті ДТП позивачу була спричинена моральна шкода. Вважає, що позивач намагається обґрунтувати моральну шкоду документами, які не мають жодного відношення до ДТП. Це є маніпуляцією доказами та зловживанням процесуальними правами. Позивач не довів розмір матеріальної шкоди, не надав належних та допустимих доказів реального понесення збитків, причинний зв`язок, отже, відсутній один із ключових елементів відповідальності за ст. 1166 ЦК України. Отже, фактично позивач просить суд стягнути не реальні збитки, а їх гіпотетичний розрахунок, що суперечить правовій природі відшкодування шкоди та усталеній судовій практиці. Враховуючи викладене, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.149-150).
Представник ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи (а.с.70-72).
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.
Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст.129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 77, 78, 79, 80, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина 2 цієї статті визначає, що під збитками розуміється, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст.1166 ЦК України шкода заподіяна майну фізичної особи неправомірними діями відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла.
Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Судом встановлено, що 10.12.2024 року о 16 годині 50 хвилин в м. Ізмаїл, вул. Запорізьких козаків, №31, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем AUDI 80, державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної швидкості руху, для того щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати транспортним засобом, та допустив наїзд на транспортний засіб RENAULT SANDERO, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
Дані обставини встановлені постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.01.2025 року по справі №946/9918/24, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень. Постанова суду набрала чинності 11.02.2025 року (а.с.61-63).
Згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ті обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці її дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як вбачається зі ст. 317 ЦК України за змістом права власності власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Автомобіль RENAULT SANDERO, державний номерний знак НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.103-103 зворот).
Отже, судом встановлено, що із вини ОСОБА_2 сталася ДТП, в результаті якої автомобіль RENAULT SANDERO, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , був пошкоджений.
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу AUDI 80, державний номерний знак НОМЕР_1 , станом на 10.12.2024 року забезпечена в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №СА-375502. За цим договором страхування страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю складає 320 000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну – 160 000,00 грн., розмір франшизи – 3200,00 грн. (а.с.87).
Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про страхування», страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування.
За змістом ст.ст. 9, 22 - 31, 35, 36 згаданого Закону, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
21.02.2025 року ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування (а.с.110).
Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
За висновком Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, з яким погодився Верховний Суд у постанові по справі №686/17155/15-ц від 03.10.2018 року, вказувалося, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика в силу положень закону не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від ліміту страхового відшкодування (страхової виплати).
Отже, відносини між винною особою та її страховиком регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами ст. 29 Закону № 1961-IV, згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Згідно Страхового акту №240001213730 від 24.02.2025 року та розрахунку суми страхового відшкодування до справи №240001213730, складеного ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», сума страхового відшкодування становить в розмірі 32 479,45 грн. (а.с.75, 77, 128). 
При цьому ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виходила з розрахунку суми страхового відшкодування, складеного на підставі (системи Аудатекс, висновку незалежного експерта/оцінювача, калькуляції / рахунку СТО), згідно якого вартість відновлювального ремонту складає 56390,17 грн., в тому числі: деталі – 44828,39 грн., знос на дату події – 46,20%, деталі з врахуванням зносу – 24117,67 грн., роботи та матеріали – 11561,78 грн. Сума страхового відшкодування – 32 479,45 грн. (а.с.79-81, 128)
25.02.2025 року ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було здійснено страхове відшкодування на користь ОСОБА_1 в розмірі 32479,45 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №ЗР023173 від 25.02.2025 року (а.с.130).
У постанові № 645/3746/16 від 07.02.2019 Верховний Суд зазначив, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці. Доводи касаційної скарги про необхідність визначення розміру збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу є необґрунтованими, оскільки за правилами ст.ст. 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу враховується у випадку стягнення на користь потерпілого вартості такого майна. В даному випадку судами вирішено спір не про стягнення повної вартості автомобіля, а щодо стягнення сплаченої позивачем реальної вартості виконаних робіт по відновлювальному ремонту, пошкодженого з вини відповідача, транспортного засобу».
Таким чином, враховуючи вимоги ст. 1194 ЦК України та висновки Верховного Суду, суд вважає обґрунтованими доводи про те, що позивач вправі отримати відшкодування з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.
Тобто, даний Закон встановлює законодавчі обмеження щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме, розмір страхової виплати визначається з урахуванням зносу автомобіля, що, у свою чергу, згідно ст.1194 ЦК України, покладає на винуватця обов`язок сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у разі її недостатності.
Частиною 1 ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги заперечення та доводи представника відповідача щодо розміру матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, оскільки вони спростовані матеріалами справи. Крім того, відповідач та його представник не звернулися до суду з клопотанням щодо призначення експертизи, та не надали суду відповідний висновок експерта на спростування розміру шкоди визначеного позивачем.
Враховуючи, що відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, складеного (на підставі системи Аудатекс, висновку незалежного експерта/оцінювача, калькуляції/рахунку СТО), ринкова вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 56390,17 грн., отже різниця між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, яка складає 56930,17 грн. та страховим відшкодуванням у сумі 35679,45 грн., складає 21250,72 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 .
Будь-яких доказів у відповідності до положень ст.ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження того, що відповідач виплачував позивачу відшкодування матеріальної шкоди матеріали справи не містять.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 21250,72 грн. підлягають задоволенню.
Що стосується вимог позивача щодо стягнення на його користь моральної шкоди з відповідача в розмірі 15 000 грн., суд приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 (зі змінами до пункту 9 внесеними постановою від 25.05.2001 р. №5), роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Обґрунтовуючи завдання діями відповідача моральної шкоди, позивачем надано суду медичну картку амбулаторного хворого (а.с.34), листок запису заключних (уточнених) діагнозів (а.с.35-36), виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.38). Однак, не надано суду доказів, що зазначене в медичній документації захворювання пов`язано з ДТП, яка сталася 10.12.2024 року та є її наслідком. 
Завдану моральну шкоду позивач оцінив у 15 000,00 грн., яку просить суд стягнути з відповідача на свою користь.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із ч.2 ст.78 того ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Однак, враховуючи факт заподіяння позивачу моральної шкоди у зв`язку з пошкодженням його майна, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між такими діями та їх наслідками, вину відповідача в завданні моральної шкоди, суд приходить до висновку, щодо необхідності стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості у відшкодування моральної шкоди грошової компенсації в сумі 5 000,00 грн., отже вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.
За таких обставин, суд приходить до висновку, щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_2 суми матеріальної шкоди у розмірі 21250,72 грн. та суми у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.
Вирішуючи вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи, суд виходить з положень ст.133 ЦПК України, відповідно до яких, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог тощо.
Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
З матеріалів справи вбачається, що адвокат Шахновський О.О. надав правову допомогу позивачу, що підтверджується ордером серії ВН №1185975 від 16.09.2022 року (а.с.15).
Оскільки судові витрати у сумі 5000,00 грн. є співмірними із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); ціною позову та значенням справи для сторони, суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ст.129 Конституції України, ст.ст.12,81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
У відповідності до п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи, що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню в дохід держави судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 877,08 грн. (72,41 %).
Керуючись ст.ст.12,13,76-81,83, 95,141, 258, 259, 263 - 265, 268, 272, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 625, 979, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , третя особа – приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», адреса місцезнаходження юридичної особи: 04050, м.Київ, вул. Глибочицька,44, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , суму матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 21250,72 (двадцять одна тисяча двісті п`ятдесят гривень сімдесят дві копійки) гривень та суму моральної шкоди у розмірі 5000,00 (п`ять тисяч гривень нуль копійок) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 (п`ять тисяч гривень нуль копійок) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_4 , в дохід держави судовий збір 877,08 (вісімсот сімдесят сім гривень вісім копійок) гривень.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: 	Т.П.Пащенко