Єдиний унікальний номер 725/2371/26 
Номер провадження 2/725/620/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2026 року

Чернівецький районний суд міста Чернівців 
в складі:
головуючої судді Піхало Н.В. 
за участю секретаря судового засідання Соник А.Д. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-
ВСТАНОВИВ:
У березні 2026 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину, в якому просила збільшити розмір аліментів, встановлений судовим наказом Першотравневого (Чернівецького) районного суду міста Чернівців від 23 жовтня 2017 року та стягувати з ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 2011 року народження в розмірі 1/3 частини віх видів доходу відповідача, але не менше 27 000 грн., починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позову зазначає, що судовим наказом Першотравневого (Чернівецького) районного суду міста Чернівців від 23 жовтня 2017 року з відповідача стягнуто аліменти в розмірі частини всіх його доходів, які він сплачує протягом 8 років. Наразі, з часу винесення рішення суттєво змінилися обставини, що мають значення для визначення розміру аліментів.
Зокрема вказувала, що оскільки вона не забезпечена власним житлом, то на неї покладаються додаткові витрати на забезпечення місця проживання сина, так як проживати за адресою місця реєстрації неможливо у зв`язку із неналежними житловими умовами в даному приміщенні, що підтверджується актом обстеження житлових умов № 1 від 18 березня 2024 року та актом обстеження житлового приміщення № 1 від 8 січня 2026 року, а оренда окремого житлового приміщення у місті Чернівці потребує значних фінансових витрат, які з урахуванням її матеріального становища та обсягу витрат на утримання дитини є суттєвим навантаженням, у зв`язку із чим, вона із сином вимушені проживати у її матері. В свою чергу матеріальне становище відповідача значно покращилося й відповідно його дохід складає приблизно 80 000 грн. щомісячно, а також відповідач користується нерухомим майном та транспортним засобом, які оформлені на його близьких родичів.
Також вказувала, що витрати на утримання дитини значно зросли та включають окрім витрат на харчування, одяг, навчання, також й на медичне забезпечення дитини. Зокрема, дитина має проблеми із зором – діагностовано прогресуючу міопію, у зв`язку із чим потребує постійного спостереження лікаря-офтальмолога, регулярних обстежень та в подальшому корекції зору. Через погіршення зору виникає необхідність у регулярній заміні окулярів у зв`язку із зміною діоптрій, придбанні спеціальних лінз для контролю міопії, які є значно дорожчими за звичайні, придбанні якісної оправи, оплаті консультації лікарів та діагностичних обстежень. Вартість таких окулярів є значною, а зміна здійснюється регулярно у зв`язку з прогресуванням захворювання. Крім того, окрім проблем із зором, дитина перебуває на диспансерному обліку у лікаря-ендокринолога, що потребує систематичного медичного контролю, проходження регулярних обстежень та здачі аналізів, консультації лікаря-ендокринолога, лабораторних, а також діагностичних досліджень та медикаментозного лікування. Також дитина проходить лікування та спостереження у лікаря-невропатолога у зв`язку із підвищенням нервового напруження та психологічним стресом, що виникли у період спільного проживання із батьком. Нестабільна поведінка відповідача, пов`язана із зловживанням алкогольними напоями негативно вплинула на емоційний стан дитини, що підтверджується зверненням до лікаря та необхідністю медикаментозної підтримки.
Посилаючись на вказане, просила збільшити розмір аліментів, встановлений судовим наказом від 23 жовтня 2017 року та стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше 27 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.
Не погоджуючись із поданим позовом ОСОБА_2 подав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. При цьому вказав, що позивачкою не надано доказів на підтвердження, зокрема збільшення витрат, які вона несе на лікування сина та які б в свою чергу викликали необхідність у збільшенні витрат на дитину. Крім того зазначив, що він щомісячно сплачує аліменти та за 2025 рік ним сплачено аліментів на утримання сина в загальній сумі 247 354 грн. 37 коп. Також при вирішенні спору просив врахувати те, що згідно чинного законодавства обов`язок щодо утримання дитини лежить на обох батьках в рівних частках , а також те, що він окрім сплати аліментів, також має й кредитні зобов`язання, що спростовують доводи позивачки про поліпшення його матеріального становища. Посилаючись на вказане, просив в задоволенні позову відмовити.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 поданий позов підтримала в повному обсязі та просила про його задоволення. Крім того суду пояснила, що у зв`язку із наявністю у дитини ряду захворювань значно зросли витрати на його лікування та утримання й відповідно ОСОБА_2 має матеріальну можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Також вказала, що доводи відповідача щодо наявності у нього кредитних зобов`язань є безпідставними, оскільки такі зобов`язання виникли у нього виключно через його винну поведінку та витрачання значних коштів на онлайн-казино. 
Представник відповідача просив відмити в задоволенні позову, оскільки правові підстави для збільшення розміру аліментів відсутні й відповідно позивачкою не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог, які б могли слугувати підставою для збільшення присудженого судовим наказом розміру аліментів.
Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
При цьому, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Судом в ході розгляду справи встановлено, що сторони з 24 грудня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано ( а.с. 6).
Під час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.5). Батьками ОСОБА_3 вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
При цьому, неповнолітній син сторін ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю, що не заперечується відповідачем та як вказано позивачкою будучи зареєстрованими за адресою АДРЕСА_1 у гуртожитку, вони проживають у квартирі матері позивачки й відповідно даний факт також не спростовано.
Також судом встановлено, що на підставі судового наказу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 жовтня 2017 року на користь позивачки ОСОБА_1 стягуються з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , 12 липня 2011 року в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи з 10 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 7).
При цьому, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи відповідач ОСОБА_2 офіційно працевлаштований та його дохід за період з січня 2025 року по грудень 2025 року згідно довідки про доходи № 54 від 21 січня 2026 року становить 1 363 321 грн. 52 коп. ( а.с. 38).
Крім того, як убачається із вищевказаної довідки, відповідач ОСОБА_2 щомісячно сплачує аліменти на утримання сина, розмір яких становить майже 20 000 грн. щомісячно й відповідно даний факт позивачкою не спростовано, а також не надано доказів на підтвердження ухилення відповідача від свого обов`язку по утриманню дитини та сплаті аліментів, у тому числі доказів наявності заборгованості тощо. 
Також з наданих відповідачем доказів, а саме копій платіжних інструкцій за 2025 та 2026 роки убачається здійснення ним періодичного перерахування, окрім сплати аліментів, на картковий рахунок сина, а також безпосередньо позивачки додаткових грошових коштів в сумах від 300 – 3000 грн., а також здійснення платежу на суму 60 000 грн. та оплату мовних курсів сина й відповідно даних факт позивачкою не спростовано ( а.с. 39-59).
При цьому, доводи позивачки в частині здійснення ОСОБА_2 помилкового переказу на рахунок сина грошових коштів в сумі 60 000 грн. належними доказами не підтверджено. 
Безпосередньо в судовому засідання позивачка ОСОБА_1 підтвердила надходження коштів в сумі 60 000 грн. на рахунок сина, однак вказала, що дитина не мала можливості зняти дані кошти, оскільки може знімати не більше 2 000 грн. вдень, так як користується карткою «Юніор», на якій встановлені обмеження на зняття готівки й відповідно доводи відповідача про переказ даної суми коштів на придбання ноутбуку є безпідставними. Разом з тим, вказала й про те, що дані грошові кошти були використані на потреби сина.
Також судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 офіційно працевлаштована та її дохід за період з січня по грудень 2025 року становить 357 523 грн. 58 коп., що підтверджується довідкою Державного професійно-технічного навчального закладу «Чернівецький професійний ліцей автомобільного сервісу від 7 квітня 2026 року ( а.с. 111).
Крім того, з наданих позивачкою ОСОБА_1 доказів судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 має задовільний стан здоров`я, що підтверджується медичними виписками із медичної карти амбулаторного ( стаціонарного ) хворого й відповідно перебуває на диспансерному обліку у лікаря-ендокринолога, що потребує систематичного медичного контролю, проходження регулярних обстежень та здачі аналізів, а також діагностичних досліджень та медикаментозного лікування. Крім того, дитина проходить лікування та спостереження у лікаря-невропатолога у зв`язку із підвищенням нервового напруження та психологічним стресом ( а.с. 77- 89, 131, 138 -139, 186).
Також з медичних документів убачається, що неповнолітній ОСОБА_4 має проблеми із зором – діагностовано прогресуючу міопію, у зв`язку із чим перебуває під постійним спостереженням лікаря-офтальмолога та через погіршення зору виникає необхідність у регулярній заміні окулярів у зв`язку із зміною діоптрій, придбанні спеціальних лінз для контролю міопії, на придбання яких необхідні значні матеріальні витрати й відповідно їх вартість становить 450 Євро ( а.с. 78 -80).
Крім того, як встановлено судом, син сторін відвідує спортивний гурток - займається «карате» та мовні курси ( а.с. 95-101).
Зокрема, звертаючись до суду із позовом про збільшення розміру аліментів позивачка вказувала, зокрема на збільшення витрат на утримання дитини у зв`язку із наявністю у сина ряду захворювань та необхідністю у зв`язку із цим проходити лікування, лабораторні та діагностичні обстеження, а також обстеження у лікаря – офтальмолога й відповідно її доходи у повному обсязі не покривають цих витрат та не забезпечують гідне життя та розвиток дитини, як й розмір аліментів, який сплачується ОСОБА_2 щомісячно, оскільки в середньому витрати на дитину щомісячно становлять 35 -45 тис. грн., а відповідач в свою чергу має матеріальну можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, однак отримані доходи використовує не на дитину, а витрачає в онлайн-казіно.
Так, відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до ч.ч.1, 2, ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.91 та набула чинності для України 27.09.91 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року у справі №364/1139/19 (провадження №61-11271св20)).
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13, зроблено висновок, що: «розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)».
Разом з тим, позивачкою на підтвердження своїх вимог не надано суду належних та допустимих доказів, зокрема на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану (у випадку його погіршення), а також не надано доказів поліпшення матеріального становища відповідача, а також належних та допустимих доказів на підтвердження збільшення суми витрат, які вона несе на лікування та медичне обстеження сина й відповідно що дані суми перевищують розмір сплачених відповідачем щомісячно аліментів, тобто значно перевищували б загальну суму витрат, які батьки несуть на утримання дитини за рахунок отриманих аліментів щомісячно.
Щодо наданих позивачкою квитанцій на  придбання ЕКО-ФЛО, планшета та навушників, а також мобільного телефону на загальну суму 65 248 грн.( а.с. 89- 90 ), а також на придбання окулярів на суму 450 Євро ( а.с. 78) , то дані квитанції не можуть бути належним та допустимим доказом погіршення матеріального становища позивачки в розумінні положень ст. 192 СК України та доказами збільшення розміру щомісячних витрат на утримання сина, оскільки дані квитанції хоча й підтверджують понесення позивачкою даних витрат, однак вони не є регулярними та понесені ОСОБА_1 у різні періоди, а не одноразово ( у 2022 році, у 2023 році та у 2024 році) не є підставою для збільшення розміру аліментів .
При цьому, необхідність зміни (придбання) дороговартісних окулярів у зв`язку із наявністю захворювання дитини, а також придбання комп`ютерної техніки для забезпечення навчання сина й відповідно несення у зв`язку із цим додаткових витрат є підставою для звернення позивачки до відповідача із вимогою про стягнення додаткових витрат на утримання дитини згідно ст. 185 СК України, у тому числі додаткових витрати у вигляді щомісячних платежів, пов`язані з хворобою дитини, оскільки додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно.  
Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №037-VIII ч.2 ст.182 СК викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».
Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч.2 ст.182 СК.
При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, окрім вищевказаних обставин, суд також враховує прожитковий мінімум, встановлений статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», яка визначає, що з1 січня показник прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 3 512 грн.
При цьому, як встановлено судом, розмір аліментів, який сплачує відповідач ОСОБА_5 на утримання сина згідно судового наказу від 23 жовтня 2017 року у кілька разів перевищує прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2026 рік» для дитини.
За таких обставин, суд оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, а також зважаючи на інтереси дитини та принцип рівності покладених законом обов`язків батьків по утриманню дитини, матеріальне становище обох батьків, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про збільшення розміру аліментів.
Керуючись ст. ст. 180-182, 184,192 СК України, ст. ст. 4-6, 76-81, 95, 141, 247, 258-259, 263-265, 280, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, – відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Чернівецький районний суд міста Чернівців протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя Чернівецького районного
суду міста Чернівців     Піхало Н.В.