ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/46605/23 Суддя (судді) першої інстанції: Білоноженко М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя  Грибан І.О.
судді:  Сорочко Є.О.
Чаку Є.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправною та скасування податкового повідомлення-рішення,-

У С Т А Н О В И В:

ТОВ «Київське автотранспортне підприємство 13061» звернулось з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, у якому просило суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.04.2023 №285730410, яким на підставі підпункту 54.3.2, пункту 54.3, статті 54 і пункту 58.1 статті 58 та пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб 18010600 за 2022 рік в сумі 635093,20 грн, з яких 610113,37 грн за податковими та/або іншими зобов`язаннями та 24979,83 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у місті Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДПС у місті Києві (далі Відповідач, орган Д1ІС) на підставі підпункту 191.1.2 пункту 191.1 статті 191, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 75.1 статті 75, згідно порядку встановленого статтею 76 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, а саме Линник Яною Володимирівною - головним державним інспектором відділу камеральних перевірок податкової звітності з місцевих податків і зборів та спрощеної системи оподаткування юридичних осіб управління оподаткування юридичних осіб Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в приміщенні контролюючого органу 7 грудня 2022 року була проведена камеральна перевірка приватного акціонерного товариства «КАТІ і 13061».
За результатами перевірки складено акт камеральної перевірки № 45676/Ж5/26-15-04-10- 03/05440979 від 7 грудня 2022 року.
У вказаному акті контролюючий орган зазначив, що сума податкового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб (КБК 18010600) зазначена Приватним акціонерним товариством «Київське автотранспортне підприємство 13061» в уточнюючій податковій декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) реєстраційний № 9233650177 від 08.11.2022 за 2022 рік є нижча ніж визначено за результатами камеральної перевірки.
Не погоджуючись з висновками перевірки, визначеними в акті АТ «КАТИ 13061» подало свої Заперечення вих. №2 від 09.01.2023 на акт камеральної перевірки від 07.12.2022 №45676/Ж5/26-15-04-10-03/05440979.
Головне управління ДПС у місті Києві листом вих. № 1570/1/26-15-04-10-08 від 17.01.2023 повідомило про залишення заперечень без розгляду, через порушенням термінів, встановлених ПКУ.
Головним управлінням ДПС у місті Києві на підставі акта камеральної перевірки від 07.12.2022 №45676/Ж5/26-15-04-10-03/05440979 прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.01.2023 р. № 37890410 яким на підставі підпункту 54.3.2. пункту 54.3. етапі 54 і пункту 58.1 статті 58 та пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України до скаржника застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 152528.34 (сто п`ятдесят дві тисячі п`ятсот двадцять вісім) гривень 34 копійки.
Позивач оскаржив вказані ППР до ДПС України. В свою чергу, ДПС України прийняло рішення 12.04.2023 №9005/6/99-00-06-03-02-06, яким частково задоволено скаргу позивача та частково скасовано застосування штрафу у сумі 127548,51 грн. В іншій частині податкове повідомлення-рішення залишено без змін.
Крім того, Головним управлінням ДПС у місті Києві на підставі акта камеральної перевірки від 07.12.2022 № 45676/Ж5/26-15-04-10-03/05440979 та рішення про результати розгляду скарги ДПС України від 12.04.2023 № 9005/6/99-00-06-03-02-06 було встановлено порушення пункту 288.1. пункту 288.4. статті 288 і підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України та прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.04.2023 №285730410, яким на підставі підпункту 54.3.2. пункту 54.3. статті 54 і пункту 58.1 статті 58 та пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб 18010600 за 2022 рік в сумі 635093,20 грн, з яких 610113,37 грн за податковими та/або іншими зобов`язаннями та 24979,83 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).
Приватне акціонерне товариство «Київське автотранспортне підприємство 13061» не погодившись із висновками, викладеними в акті перевірки та відповідно в податковому повідомленні-рішенні від 25.04.2023 №285730410 подало скаргу на вказане податкове повідомлення- рішення до ДПС України.
Рішенням ДПС України від 02 червня 2023 року №14022/6/99-00-06-03-02-06 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення 25.04.2023 №285730410 без змін.
Вважаючи винесене податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, орендна плата для цілей розділу XII Податкового кодексу України - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди.
Підпунктами 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України визначено, що платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.
Відповідно до підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України, об`єктами оподаткування платою за землю є об`єкти оподаткування орендною платою - земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.
Статтею 285 Податкового кодексу України визначено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.
Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Згідно пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Відповідно до пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Положеннями статті 288 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Отже, аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником орендної плати за землю, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати орендної плати, подію (явище), з якою припиняється його сплата.
Як вбачається з матеріалів справи, спірним, у даному випадку, є наявність у позивача обов`язку орендної плати за земельну ділянку за січень-травень 2022 року.
Так, Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, постановлено ввести в Україні воєнний стан з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому, період введення в Україні воєнного стану продовжувався у визначеному законом порядку.
15 березня 2022 року прийнятий Закон України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким пункт 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України був доповнений, зокрема, підпунктом 69.14 такого змісту:
«Тимчасово, на період з 1 березня 2022 року по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями російської федерації, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, а також за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями російської федерації, визначається Кабінетом Міністрів України».
Пунктом 4 цього Закону Кабінету Міністрів України доручено невідкладно забезпечити перегляд та приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.
Аналіз підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України дозволяє зробити висновок про те, що не підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності):
1) за земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб та:
- розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або
- на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації;
2) за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди.
При цьому, буквальне тлумачення цієї норми дозволяє зробити висновок про те, що для застосування вказаної пільги тривалість ведення бойових дій на відповідній території не має правового значення, про що свідчить зазначене у дужках дієслово у минулому часі «велися».
06 грудня 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», в пункті 1 якої встановлено, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.
22 грудня 2022 року Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України було прийнято наказ № 309, яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ.
Згідно Переліку № 309, з 24 лютого 2022 року по 30 квітня 2022 року вся територія міста Києва визнається територією, на якій велися бойові дії.
Колегія суддів зазначає, що вказаним Переліком підтверджується правомірність позиції позивача про те, що на території міста Києва велися бойові дії, що, як наслідок, звільняє позивача від обов`язку по нарахуванню та сплаті до бюджету орендної плати за земельні ділянки, розташовані на такій території, та надає право на коригування податкових зобов`язань шляхом подання уточнюючої звітності.
Також, слід зазначити, що 06.05.2023 набув чинності Закон України від 11.04.2023 №3050-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» (далі - Закон №3050), який визначає можливість уточнення податкових зобов`язань платниками Податку, які до дати набрання чинності Законом №3050 задекларували за 2022- 2023 роки податкові зобов`язання за об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, включених до Переліку територій. Такі платники мають право відкоригувати нараховані податкові зобов`язання за період 2022 та 2023 роки шляхом подання уточнюючих податкових декларацій за відповідний період.
Підпункт 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України (в редакції Закону №3050) передбачає, що складені, надіслані (вручені) до дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» податкові повідомлення-рішення про сплату плати за землю, за земельні ділянки, визначені пунктом 288.8 статті 288 цього Кодексу, підлягають скасуванню (відкликанню), а грошові зобов`язання та борг, визначені контролюючим органом по платі за землю, анулюванню.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Київської міської ради від 09.12.2021 № 3704/3745 «Про бюджет міста Києва на 2022 рік» встановлені мінімальні розміри орендної плати за земельні ділянки комунальної власності міської територіальної громади міста Києва.
13 вересня 2022 року Київська міська рада своїм рішенням №5449/5490 внесла зміни до рішення Київради від 09 грудня 2021 року № 3704/3745 «Про бюджет міста Києва на 2022 рік», встановивши, що з 01 березня 2022 року по 31 травня 2022 року застосовується ставка орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва (у відсотках від нормативної грошової оцінки) в розмірі 0 відсотка.
Згідно статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
Таким чином, вищевказаним рішенням Київська міська рада надала юридичним та фізичним особам пільгу з орендної плати за землю комунальної власності територіальної громади міста Києва на період з 01.03.2022 по 31.05.2022.
Наявність цього рішення, яким була встановлена пільга по сплаті орендної плати, у свою чергу надає позивачу право на уточнення показників податкової звітності.
Як убачається з матеріалів справи, позивачем подано до ГУ ДПС у м. Києві уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за 2022 рік, в якій зазначено суму податку за період з січня по жовтень 2022 року суму податкового зобов`язання 328522,53 грн.
При цьому, зазначивши суму податку у податковому періоді березень-травень 2022 року - 0 грн., що в свою чергу свідчить про те, що позивач реалізував своє право на зменшення плати за землю за 2022 рік у зв`язку з прийняттям рішення КМР шляхом подання уточнюючої декларації.
Для розрахунку плати за землю позивачем застосовано оновлену нормативно-грошову оцінку щодо земельних ділянок: 8000000000:79:362:0002 - 17471722,42 грн, 8000000000:79:362:0004 - 961716,56 грн. Наразі, контролюючим органом використано нормативно-грошову оцінку станом на 2018 рік, що є порушенням розрахунку плати за землю.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у період, за який ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» визначено грошове зобов`язання з орендної плати (січень-травень 2022 року), позивач фактично був звільнений від сплати такого платежу з огляду на зазначену пільгу, передбачену рішенням Київської міської ради від 13.09.2022.
Таким чином, спірне податкове повідомлення-рішення від 25.04.2023 №285730410 було прийнято контролюючим органом безпідставно та необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), що призвело до настання для позивача негативних наслідків у вигляді встановлення додаткового тягаря зі сплати орендної плати за землю.
Отже, судом першої інстанції податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 25.04.2023 №285730410 правильно визнано протиправними та скасовано.
Інша частина доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Гепард» та наявність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: Є.О. Сорочко

Є.В. Чаку

(повний текст постанови складено 11.05.2026р.)