Справа № 747/670/25 
Провадження № 2/747/71/26 

РІШЕННЯ
іменем України

12.05.2026 року селище Талалаївка 

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі головуючої судді Тіщенко Л.В. за участю секретаря Зірки В.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ «Фінпром Маркет» Ґедзь О.В. завернулась до суду з позовом до відповідачки, у якому просить стягнути з відповідачки на їх користь заборгованість за договором позики № 71886792 в розмірі 3 140, 10 грн, з яких: 1000, 0 грн – сума заборгованості за основною су мою боргу, 140, 10 грн – сума заборгованості за процентами, 2 000, 0 грн – сума заборгованості за пенею (неустойкою); заборгованість за договором позики №8351633 в розмірі 8 070, 00 грн, з яких 2 000, 0 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 1729, 00грн – сума заборгованості за процентами, 345 грн – сума заборгованості за комісією, 4 000, 0 грн – сума заборгованості за пенею (неустойкою) і понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договори про надання коштів у кредит, зокрема: Договір № 71886792 від 09.06.2025 року, Договір № 8351633 від 27.05.2025 року. Так, 09.06.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів у кредит № 71886792, умовами якого встановлено, що Кредитодавець надає Позичальнику кредит в розмірі 1 000 грн строком на 15 днів з 09.06.2025 по 23.06.2025) із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0, 01%, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту- 0%. У разі порушення позичальників строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується 4% пені на залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 22.06.2025 між позикодавцем та позичальником за ініціативою позичальника укладено додаткову угоду №15207060 до Договору позики № 71886792, за умовами якої сторони домовились про пролонгацію строку кредитування на 14 днів (в результаті чого строк кредитування складає 29 днів до 07.07.2025 року, та змінено денну процентну ставку (фіксовану) з 0, 01% на 1%. Додаткову угоду підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану позичальником електронну адресу. Кредитодавець на виконання умов кредитного договору № 71886792 від 09.06.2025 виконав свої зобов`язання – передав відповідачу грошові кошти в сумі 1 000 грн шляхом їх перерахування на банківський рахунок відповідача за посередництвом платіжної установи – ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС». Таким чином кредитор свої зобов`язання за договором виконав, а відповідачка порушила обумовлені в договорі строки повернення кредиту, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 3 140, 10 грн, з яких 1 000, 0 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 140, 10 грн – заборгованість за процентами, 2 000, 0 грн – заборгованість за неустойкою. Крім того, 27.05.2025 року між ТОВ « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів у кредит № 8351633, умовами якого встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 2 000 грн строком на 360 днів (з 27.05.2025 по 21.05.2026) із фіксованою процентною ставкою у розмір 0, 95%, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 17, 25% від суми кредиту, що у грошовому виразі складає 345, 0 грн. У разі порушення позичальником строків повернення кредиту нараховується неустойка в розмір 100 грн за кожен день понадстрокового користування. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Кредитодавець на виконання умов кредитного договору № 8351633 від 27.05.2025 виконав свої зобов`язання – передав відповідачу грошові кошти в сумі 2 000 грн шляхом їх перерахування на банківський рахунок відповідача за посередництвом платіжної установи – ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС». Таким чином кредитор свої зобов`язання за договором виконав, а відповідачка порушила обумовлені в договорі строки повернення кредиту, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 8074, 0 грн, з яких 2 000, 0 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 1729, 00 грн – заборгованість за процентами, 345, 0 грн – заборгованість за комісією, 4 000, 0 грн – заборгованість за неустойкою. 16.10.2025 року ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу № 16/10/25, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договорами, укладеними ОСОБА_1 з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Відповідно до Реєстру прав вимоги № 16/10/25 від 16.10.2025 до договору Факторингу № 16/10/25 від 16.10.2025 ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 71886792 від 09.06.2025 року в сумі 3140, 10 грн та за кредитним договором № 8351633 від 27.05.2025 року в сумі 8074, 00 грн. Тому представник позивача просить суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 71886792 від 09.06.2025 року в сумі 3140, 10 грн та за кредитним договором № 8351633 від 27.05.2025 року в сумі 8074, 00 грн та понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. 
Ухвалою від 01 січня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 27 січня 2026 року, у відповідності до ч.5 ст. 279 ЦПК України ухвалено справу розглядати з повідомленням сторін. Ухвалою від 27 січня 2026 року розгляд справи відкладено на 23 лютого 2026 року, відповідачку повідомлено шляхом поміщення оголошення на сайті судової влади України. Ухвалою судового засідання від 23 лютого 2026 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформацію про належність відповідачці картки банку та виписки по картковому рахунку, розгляд справи відкладено на 16 березня 2026 року. Ухвалою від 16 березня 2026 року розгляд справи відкладено на 13 квітня 2026 року, оскільки на момент розгляду справи витребувана інформація до суду не надійшла. Ухвалою від 13 квітня 2026 року розгляд справи відкладено на 12 травня 2026 року, оскільки на момент розгляду справи витребувана інформація до суду не надійшла, направлено повідомлення повторно до АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», про що учасники справи повідомлені належним чином. 
У судове засідання представник позивача не з`явився, від представника позивача Ткаченко Ю.О. надійшла до суду заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, не повідомивши суд про причину неявки, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, відзив на позов, заяви про розгляд справи за її відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Згідно ч.1 ст 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 
Дослідивши та оцінивши зібранні по справі докази, суд приходить до наступного висновку. 
Судом встановлено, що 09.06.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів у кредит № 71886792, умовами якого встановлено, що Кредитодавець надає Позичальнику кредит в розмірі 1 000 грн строком на 15 днів з 09.06.2025 по 23.06.2025) із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0, 01%, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту- 0%. У разі порушення позичальників строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується 4% пені на залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (а.с. 23-30) Також електронним підписом одноразовим ідентифікатором позичальником ОСОБА_1 підписано Додаток № 1 до Договору – Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 30 зв-31) 22.06.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 за ініціативою позичальника укладено додаткову угоду №15207060 до Договору позики № 71886792, за умовами якої сторони домовились про пролонгацію строку кредитування на 14 днів (в результаті чого строк кредитування складає 29 днів до 07.07.2025 року, та змінено денну процентну ставку (фіксовану) з 0, 01% на 1%. Додаткову угоду підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (а.с. 31 зв- 32) Також електронним підписом одноразовим ідентифікатором позичальником ОСОБА_1 підписано Додаток № 1 до Договору – Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 32 зв-33) Як вбачається із довідки про ідентифікацію за підписом директора ОСОБА_2 ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» надіслало 09.06.2025 та 22.06.2025 року на електронну адресу ОСОБА_1 одноразовий ідентифікатор, яким підписано Договори 71886792 та 15207060 (а.с.33 зв) Факт надання позичальнику коштів за договором від 09.06.2025 року підтверджується довідкою від 06.11.2025 (а.с.34). копією платіжної інструкції від 09.06.2025 (а.с.34 зв) та інформацією, наданою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на виконання ухвали суду про витребування доказів (а.с.103-105). 27.05.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів у кредит № 8351633, умовами якого встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 2 000 грн строком на 360 днів (з 27.05.2025 по 21.05.2026) із фіксованою процентною ставкою у розмір 0, 95%, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 17, 25% від суми кредиту, що у грошовому виразі складає 345, 0 грн. У разі порушення позичальником строків повернення кредиту нараховується неустойка в розмір 100 грн за кожен день понадстрокового користування. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (а.с. 36-43) Факт надання позичальнику коштів за договором від 27.05.2025 року підтверджується довідкою від 04.11.2025 (а.с.44 зв) та інформацією, наданою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на виконання ухвали суду про витребування доказів (а.с.107-108). 16.10.2025 року ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу № 16/10/25, згідно з яким ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на було право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договорами, укладеними ОСОБА_1 з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». 9а.с.46 зв-50). Відповідно до Реєстру прав вимоги № 16/10/25 від 16.10.2025 до договору Факторингу № 16/10/25 від 16.10.2025 ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 71886792 від 09.06.2025 року в сумі 3140, 10 грн та за кредитним договором № 8351633 від 27.05.2025 року в сумі 8074, 00 грн. (а.с.51-53) Згідно розрахунку заборгованості за договором № 71886792 заборгованість позичальника ОСОБА_1 становить 3 140, 10 грн, з яких: 1000, 0 грн – сума заборгованості за основною су мою боргу, 140, 10 грн – сума заборгованості за процентами, 2 000, 0 грн – сума заборгованості за пенею (неустойкою) (а.с. 20 зв-22) Згідно розрахунку заборгованості за договором позики №8351633 заборгованість позичальника ОСОБА_1 становить 8 070, 00 грн, з яких 2 000, 0 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 1729, 00грн – сума заборгованості за процентами, 345 грн – сума заборгованості за комісією, 4 000, 0 грн – сума заборгованості за пенею (неустойкою) (а.с.35-35 зв) 
При розгляді даної справи судом застосовуються положення цивільного законодавства, що регулюють договірні правовідносини. 
У відповідності до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Пункт 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Стаття 207 ЦК України вказує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. 
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 612 ч. 1 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк. Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, встановлені договором. Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Згідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 516 ЦК України вказує, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі наведених вище положень цивільного законодавства в судовому засіданні підтверджено факт укладання 09 червня 2025 року між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» кредитного договору № 71886792 та 27.05.2025 року між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» кредитного договору № 8351633. 
Перевіряючи наявність у ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» права вимоги до ОСОБА_1 за укладеним нею з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» кредитних договорів, суд вважає за необхідне зазначити наступне. 
Підстави заміни кредитора у зобов`язанні визначені ст. 512 ЦК України. Так, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поняття договору факторингу міститься у ст.1077 ЦК України, згідно ч.1 якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. 
Таким чином, суд приходить до висновку, що ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договорами від 09 червня 2025 року № 71886792 та від 27 травня 2025 року № 8351633, укладеними ОСОБА_1 з первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», тому в силу умов даного договору та положень ст. 1054 ЦК України, п. 1-1 ч. 1 ст. 1. Закону України «Про споживче кредитування» відповідач зобов`язана повернути суму отриманих кредитів та відсотків, передбачених умовами договорів. Тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині повернення за договором № 71886792 від 09.06.2025 суми кредиту 1 000 грн та суми нарахованих відсотків 140, 10 грн, всього на суму 1140, 1 грн; та в частині повернення за договором № 8351633 від 27.05.2025 суми кредиту 2 000 грн та суми заборгованості по відсотках 1729, 0 грн всього на суму 3729, 0 грн. 
Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідачки суми заборгованості за пенею/неустойкою за договором № 71886792 від 09.06.2025 року в сумі 2000 грн, та суми заборгованості за пенею/неустойкою за договором № 8351633 від 27.05.2025 року в сумі 4000 грн, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. 
Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Як зазначено у п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та діє до даного часу. Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. 
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що стягнення пені чи неустойки за договором № 71886792 від 09.06.2025 року в сумі 2000 грн, та суми заборгованості за пенею/неустойкою за договором № 8351633 від 27.05.2025 року в сумі 4000 грн у період дії воєнного стану не відповідає вимогам Закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. 
Щодо вимог про стягнення комісії за видачу кредиту в сумі 345 грн за договором № 8351633 від 27.05.2025 року, то суд зазначає наступне. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, в тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»). Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» передбачив право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування. Але законодавство визначає і низку пов`язаних з цим обмежень для банку. На виконання вимог, зокрема, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) в розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Отже, банк має надати споживачу за визначеною формою детальний розпис усіх складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів, включно з передбаченою у договорі комісією за обслуговування, за кожним платіжним періодом. 
Зазначені в позовній заяві вимоги стосуються стягнення комісії за надання кредиту. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь (аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19 (пункти 28, 29), в справі № 363/1834/17 (пункт 27). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 363/1834/17 (пункт 28). Інакше кажучи, в кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (пункт 31.25). Розрахунок для позичальника суми його чергового платежу, суми дострокового повернення заборгованості, а також інформування позичальника у вигляді SMS-повідомлень, довідок за телефоном, електронною поштою, через інтернет-сервіс банку або в іншій формі щодо суми платежу, щодо стану кредитної заборгованості, щодо надходження та зарахування коштів на рахунок для повернення заборгованості, щодо зарахування коштів платежу на рахунок для погашення заборгованості тощо, є діями, які банк вчиняє, насамперед, на власну користь. Надання за ціною встановленої в кредитному договорі комісії інших послуг за обслуговування, не пов`язаних з інформуванням позичальника, не передбачено. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону «Про банки і банківську діяльність»), однією з яких є розміщення залучених у вклади (депозити), в тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за надання кредиту. Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки в цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, в тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів приводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених з порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункти 29-31). Згідно частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання кредиту, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк. Такий висновок сформульовано Верховний Судом у постанові від 20.07.2022 в справі № 343/557/15-ц. 
За таких обставин суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача комісії в сумі 345 грн за договором № 8351633 від 27.05.2025 року відсутні, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. 
Таким чином в ході розгляду справи суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором № 71886792 від 09.06.2025 року на суму 1140, 10 грн та заборгованості за договором № 8351633 від 27.05.2025 року на суму 3729 грн, всього на загальну суму 4869, 10 грн. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем подано належні докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи вищевказане та те, що зазначені витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, типовість позовних заяв, характерних позивачу, критерії реальності адвокатських витрат, з урахуванням часткового задоволення позову, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді у розмірі 2 000 грн. Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в ході судового розгляду суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, що складає 43 %, то з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню сума судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог, що становить 1041, 63 грн, із сплаченої позивачем 2422, 40 грн при подачі позову до суду та документально підтвердженою платіжним дорученням від 29.12.2025 р. 

На основі викладеного, керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 18, 89, 95, 133, 141, 247, 258, 263-265, 279 ЦПК України, ст. 526, 530, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд, -  
УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 задовольнити частково. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість за договором позики № 71886792 від 09.06.2025 року в сумі 1140 (одна тисяча сто сорок) грн 10 коп та заборгованість за договором позики № 8351633 від 27.05.2025 року в сумі 3729 (три тисячі сімсот двадцять дев`ять) грн, всього на загальну суму 4869 (чотири тисячі вісімсот шістдесят дев`ять) грн 10 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» судовий збір в розмірі 1041 (одна тисяча сорок одна) грн 63 коп та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 (дві три тисячі) грн. 

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня отримання копії рішення. 

Учасники справи :

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», місцезнаходження - Київська область, м. Ірпінь, вул. Садова, 31/33, код ЄДРПОУ 43311346.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації – АДРЕСА_1 (РНОКПП – НОМЕР_1 ) 

Суддя Л.В.Тіщенко