ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2026 р. 	Справа № 520/20293/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2026 (головуючий суддя І інстанції: Ширант А.А.) у справі №520/20293/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   
про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом, в якому просила суд: 
- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Харківській області від 17.06.2025 щодо зарахування ОСОБА_1 періодів роботи з 01.01.2004 по 14.04.2023, з 15.04.2023 по 30.11.2023 на посаді фельдшера-лаборанта та фельдшера-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії, до стажу роботи у подвійному розмірі для обчислення розміру пенсії;
- зобов`язати ГУПФУ в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.2004 по 14.04.2023, з 15.04.2023 по 30.11.2023 на посаді фельдшера-лаборанта та фельдшера-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії, до стажу роботи у подвійному розмірі для обчислення розміру пенсії та перерахувати пенсію з дати призначення з 30.05.2025.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2026 задоволено позов. 
ГУ ПФУ в Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи, просило скасувати таке рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог скарги зазначає, що дійсно періоди роботи у лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у паталого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я до 01.01.2004 зараховуються до страхового стажу для обчислення розміру пенсії в подвійному розмірі.
Водночас, зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи у цих закладах після 01.01.2004 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено.
Відтак, зазначає, що зарахувати періоди роботи позивача з 01.01.2004 по 14.04.2023 в КНП ХОР «Обласна клінічна інфекційна лікарня» та з 15.04.2023 по 30.11.2023 в КНП ХОР «Обласна дитяча інфекційна клінічна лікарня» у подвійному розмірі незалежно від посади підстав немає.
Вказує, що стаж позивача зараховано згідно записів в трудовій книжці та за даними системи персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб.
Вважає, що пенсію позивача обчислено з додержанням вимог діючого законодавства.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість висновків суду про порушення прав позивача з боку відповідача, просив відмовити у задоволенні скарги, залишивши рішення суду без змін.
На підставі положень ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримує пенсію за віком за нормами ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивач у період з 16.01.1995 по 14.04.2023 працювала на посаді фельдшера-лаборанта у Обласній клінічній інфекційній лікарні (з 05.09.2018 реорганізовано в КПН Харківської обласної ради «Харківська клінічна інфекційна лікарня») (а.с.15-16), з 15.04.2023 на посаді фельдшера-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії у КНП Харківської обласної ради «Обласна дитяча інфекційна клінічна лікарня», що вбачається з трудової книжки № НОМЕР_1 від 01.04.1981 року,(а.с.17).
30.05.2025 позивач звернулась до ГУ ПФУ в Харківській області з заявою про зарахування періодів роботи з 01.01.2004 по 14.04.2023, з 15.04.2023 по 30.11.2023 для обчислення пенсії в подвійному розмірі.
За наслідками розгляду звернення , ГУ ПФУ в Харківській області відмовило позивачу у зарахуванні спірних періодів роботи, посилаючись на те, що після набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тобто з 01 січня 2004 року, всі періоди страхового стажу враховуються в одинарному розмірі. 
Позивач, не погоджуючись із діями пенсійного органу, звернувся з позовом. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно відмовлено у зарахуванні спірних періодів роботи позивача на посадах фельдшера-лаборанта та фельдшера-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії, до стажу роботи у подвійному розмірі для обчислення розміру пенсії.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ст.308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади та механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058-IV).
Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України " Про пенсійне забезпечення" (далі Закон № 1788-XII) визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України №1788-XII.
Згідно з ч.1 ст.24 Закону України №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За визначенням, наведеним у ч.3 ст.24 Закону України №1058-IV, страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону України №1058-IV).
Вказаний Закон набрав чинності з 01.01.2004. 
До цієї дати пенсійні відносини були врегульовані Законом України №1788-ХІІ.
Відповідно до ст.60 Закону України №1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Колегія суддів вказує, що вказане пільгове обчислення стажу роботи у відповідних медичних закладах, є діючим і на теперішній час.
Слід зауважити, що положеннями ст.24 Закону України №1058-IV, на які посилається відповідач, дію ст. 60 Закону України №1788-ХІІ не зупинено та не скасовано.
При цьому, нормами ст.16 Прикінцевих положень Закону України № 1058-IV передбачено, що положення Закону України №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права за вислугою років.
Відтак, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги, яка виконувалася особою і після 01.01.2004 зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Аналогічна правова позиція щодо застосування положень ст.24 Закону України №1058-IV та ст.60 Закону України №1788-ХІІ, викладена в постановах Верхового Суду від 04.12.2019 у справі №689/872/17 та від 27.02.2020 у справі №462/1713/17, від 27.02.2020 у справі №462/1713/17, від 27.04.2023 у справі №160/14078/22. 
Колегія суддів враховує положення ст.22 Конституції України, згідно з якими, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Наведене узгоджується також із практикою Верховного Суду, викладеною в постановах від 22.12.2021 у справі №688/2916/17, від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17, від 23.01.2019 у справі № 485/103/17 та від 04.12.2019 у справі № 689/872/17.
У постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом України №1058-IV та Законом України №1788-ХІІ вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон України №1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон України №1058-IV.
Також, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України 1788-ХІІ, то він мав би виключити з останнього усі інші положення, чого, в свою чергу, зроблено не було.
За правилами ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Зважаючи на те, що позивачка у період з 16.01.1995 по 14.04.2023 та з 15.04.2023 по 30.11.2023 працювала у інфекційних закладах охорони здоров`я, суд першої інстанції дійшов правильного висновку визнавши протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 у подвійному розмірі згідно статті 60 Закону «Про пенсійне забезпечення» зазначеного періоду.
З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про неможливість зарахування до страхового стажу позивача в подвійному розмірі спірних періодів роботи у вищевказаних закладах охорони здоров`я після 01.01.2004, є необґрунтованими. 
Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено (доказано) правомірність власного рішення (відмови), що є предметом оскарження у даній справі.
Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 .
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2026 у справі №520/20293/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Я.В. П`янова   А.О. Бегунц