Справа №551/139/26 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" травня 2026 р.  селище Шишаки

Шишацький районний суд Полтавської області в складі головуючого – судді Рябченка В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням але без виклику сторін, без проведення судового засідання, в приміщенні Шишацького районного суду Полтавської області, в селищі Шишаки Миргородського району Полтавської області, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» - (позивач) за допомогою системи «Електронний суд» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 (відповідач) заборгованості за кредитним договором а також понесені позивачем судові витрати.
Позивач мотивував свій позов тим, що позивачем та відповідачем 02 січня 2023 року, було укладено договір про відкриття кредитної лінії №1135-2156, з метою надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником (відповідачем) одноразового ідентифікатора (електронного підпису) який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до укладеного договору – відповідач на умовах строковості, зворотності, платності отримав кредитні кошти в сумі 2 000,00 грн., які були перераховані за допомогою платіжної системи LiqPay на реквізити платіжної банківської карти № НОМЕР_1 , яка належала позичальнику. Як зазначає позивач відповідач отримав та скористувалася кредитними коштами, але в подальшому не виконав умови вищевказаного кредитного договору стосовно їх повернення, в зв`язку з чим в нього утворилася заборгованість перед позивачем яка згідно наданого позивачем розрахунку становить 13 960,00 грн., разом з тим позивач просить стягнути з відповідача зменшену суму заборгованості за кредитним договором 4 760,00 грн., посилаючись на застосування позивачем до відповідача програми лояльності для споживачів фінансових послуг та зменшення суми боргу на 9 200,00 грн. за рахунок списання нарахованих відсотків, а також позивач просить стягнути на його користь з відповідача понесеними ним судові витрати (судовий збір) в розмірі 2662,40 грн.
Ухвалою суду від 04 березня 2026 року позовну заяву ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відкрито провадження у справі, її розгляд ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (але без виклику) сторін, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, роз`яснено в даній ухвалі права та обов`язки сторін. 
Сторонам належним чином направлено копію вищевказаної ухвали, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 62-64). 
18.03.2026 року, від відповідача ОСОБА_1 надійшов до суду відзив на позовну заяву в якому відповідач не визнає позовні вимоги позивача, та вказує на те, що позивачем не надано належних доказів та не доведено факт перерахунку (отримання) кредитних коштів в розмірі 2000,00 грн. від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , в зв`язку з чим посилаючись на норми ЦК та ЦПК України він просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Позивачем відповідь на відзив відповідача не було надано.
Враховуючи не визнання позову відповідачем в частині отримання кредитних коштів в суду з`явились сумніви у добросовісному виконанні позивачем своїх прав та обов`язків, щодо надання доказів по справі, для всебічного та об`єктивного розгляду справи, 03 квітня 2026 року судом було постановлено (та направлено на виконання) ухвалу про витребування доказів від Банка-емітента АТ КБ «ПриватБанк» а саме інформацію чи емітувалась на ім`я відповідача ОСОБА_1 банківська карта № НОМЕР_1 та чи були на неї зараховані кредитні кошти в розмірі 2000,00 грн., про що вказує у своєму позові позивач.
21.04.2026 року, до суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла запитувана інформація, в якій вказано, що на ім`я ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 в Банку не було емітовано банківську картку № НОМЕР_1 . Надати відомості щодо особи, на ім`я якої було емітовано вказану платіжну картку не вбачається можливим. 
В судове засідання будичи належним чином повідомленими позивач та відповідач та їхні представники не з`явилися, раніше заявляли клопотання про розгляд справи без їх участі, в зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши, наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, керуючись принципом верховенства права, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. 
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Крім того, за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 1-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Суд звертає увагу, що доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, але не виключно: первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником взятих на себе зобов`язань (Постанова КГС ВС від 22.08.2024 у справі № 916/735/23).
У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23) міститься висновок, «що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором».
Так, розрахунок заборгованості, на який посилається Позивач, не може вважатися первинним документом, який підтверджує отримання Відповідачем кредиту, користування ним та і взагалі укладення договору, адже цей документ створений самим Позивачем, який не є стороною кредитного договору, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості.
Згідно інформаційної довідки наданої на вимогу суду АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 в Банку не було емітовано банківську картку № НОМЕР_1 , отже зазначена картка в банку не обслуговується за клієнтом. 
Слід зазначити, що довідка про перерахування суми кредиту №1135-2156 від 02.01.2023 року ОСОБА_1 в розмірі 2000 грн. на платіжну картку № НОМЕР_1 та Квитанція платіжної системи LiqPay , не містять достовірної інформації кому і на якій підставі перераховані кредитні кошти, не містить даних повного номера платіжної картки, прізвища ім`я та по батькові власника банківської картки, а отже не підтверджують факту перерахування грошових коштів саме ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 .
Отже позивач не надав жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів за кредитним договором а також доказів, що платіжна № НОМЕР_1 на яку перераховані кошти належить відповідачеві .
Відсутність обґрунтованого розрахунку заборгованості за договором надання грошових коштів у позику, а також первинних бухгалтерських документів позбавляє суд можливості з`ясувати дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, що є обов`язковим при вирішенні питання про стягнення боргу.
Слід зауважити, що в силу п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява має містити, зокрема, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.07.2021 в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29.09.2022 в справі 857/7/22).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач не довів належними, допустимими та достовірними доказами наявність кредитних відносин з відповідачем та не надав обґрунтованого розрахунку заборгованості, що заявлена до стягнення, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості належним чином перевірити видачу відповідачу кредитних коштів, користування ним кредитними коштами, проведення споживачем оплати (за наявності платежів) на погашення кредитної заборгованості, а також правильності проведеного позивачем розрахунку боргу, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
Оскільки в задоволені позову відмовлено, то відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавської апеляційного суду в 30-ти денний строк з дня його підписання.

Суддя Шишацького районного суду 
Полтавської області В. В. Рябченко