Номер провадження: 33/813/829/26
Номер справи місцевого суду: 495/39/26 
Головуючий у першій інстанції Волкова Ю. Ф. 
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2026 року          м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Карташова О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудуман А.О.

захисника особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Сороколета Станіслава Івановича
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Сороколета Станіслава Івановича на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 березня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 березня 2026 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн (сімнадцять тисяч грн) на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Як вбачається з постанови суду першої інстанції, 05.01.2026 до суду надійшли вказані адмінматеріали. ОСОБА_1 01.01.2026 о 16:40 у м. Білгород-Дністровський по вулиці Лісова, 13 керував транспортним засобом марки HYUNDAI GALOPTER, н/з НОМЕР_1 (далі - ТЗ), у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу марки «DRAGER ALCOTEST», відповідно до якого у останнього виявлено 0,46 %о (проміле) алкоголю, чим порушив підпункт «в» пункту 2.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі — ПДР).
Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (підпункт «в» пункту 2.9 ПДР).
Отже, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 130 Кодексу.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокат Сороколет С.І. подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, постановленою з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, просить її скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що військовослужбовець ОСОБА_1 ніколи не керував волонтерською автівкою у стані алкогольного сп`яніння, крім того матеріали адміністративної справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів його провини.
В апеляційній скарзі зауважується, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції був проведений з порушенням вимог статті 266 КУпАП і тому вважається недійсним. Звертається увага на те, що неодноразово допитаний у судовому засіданні ОСОБА_1 пояснював, що не порушував жодних правил ПДР, пасок безпеки був пристебнутий, його зупинили без будь-якої підстави, він був тверезий, бажав надати пояснення у суді, не заперечував свою згоду з цифрою, яка висвітилась на табло спеціального технічного засобу за наслідками його огляду на стан сп`яніння, проте висловлював свою незгоду з наслідками огляду, тобто з тим, що перебував у стані алкогольного сп`яніння. Наголошується, що згода ОСОБА_1 з наслідками огляду, з тим, що він був у стані алкогольного сп`яніння ставиться стороною захисту під сумнів, і зазначене на їх думку підтверджується виписаним направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яке було складено внаслідок висловлення ОСОБА_1 незгоди з тим, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, на думку захисту зазначене також підтверджується поясненнями співробітника поліції наданими в суді першої інстанції, якими також було доведено той факт, що в суд було направлено не усі матеріали відеозапису, що в дійсності існував відеозапис на якому чітко видно процес складання документу під назвою: “Направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції”, а також відеозапис на якому чітко видно процес зупинки транспортного засобу.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, думку захисника ОСОБА_1 адвоката Сороколета С.І. який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з наведених у ній мотивів та провадження закрити. Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з положеннями ст. ст. 245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону районним судом дотримано у повному обсязі.
Як убачається з оскаржуваної постанови районний суд в повному обсязі виконав вимоги ст. 280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №556630 від 01.01.2026 року, який підписано ОСОБА_1 без жодних зауважень та пояснень; чек Drager відповідно до якого ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння – 0,46 проміле, який підписано ОСОБА_1 без зауважень; акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким огляд проведено у зв`язку із виявленими ознаками, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, невнятна річ, в якому ОСОБА_1 власноручно написав згоден та поставив підпис; рапортом інспектора Білгород-Дністровського РВП Гавриленка О.В., за яким встановлено, що під час несення служби 01.01.2026 близько 16:40 в м. Білгород-Дністровський, по вул. Лісова, 13, під час перевірки документів водія автомобіля марки HYUNDAI GALOPTER, н/з НОМЕР_1 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння — різкий запах алкоголю з порожнини рота, в подальшому водію запропоновано пройти медичний огляд на місці за допомогою приладу Drager6810, за згодою останнього проведено огляд, результат якого склав 0,46%, після чого відносно водія складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП; відеозапи з нагрудних камер поліцейських, на якому зафіксована зупинка ТЗ HYUNDAI GALOPTER, н/з НОМЕР_1 , процедура проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, згода водія з результатами та зі складеним протоколом.
Вказані докази були перевірені та досліджені під час апеляційного перегляду справи.
На переконання апеляційного суду вказані процесуальні та інші документи складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють відповідні правові відносини.
Апеляційним судом зауважується, що ОСОБА_1 після продуття алкотестера, був згоден з його результатами, чек Alcotest Drager, Акт огляду та протокол підписав без жодних зауважень.
Таким чином, поліцейськими в повному обсязі виконано вимоги ст. 266 КУпАП.
Доводи про порушення процедури огляду на стан сп`яніння, у частині незафіксованої пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд в закладі охорони здоров`я, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі спростовуються інформацією з направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01.01.2026 року (а.с. 5), з якого встановлено, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі від якого він відмовився; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4) у якому зроблено відмітку про те, що водій ОСОБА_1 погодився з результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння, власноруч написав згоден та підписав Акт огляду, окрім того з відеозапису, долученого до матеріалів справи, встановлено, що водій сказав, що з оглядом та складеним протоколом згоден та в подальшому буде уважніше, від пояснень відмовився.
Доводи апеляційної скарги про те, що пояснення співробітника поліції наданні в суді першої інстанції, доведено той факт, що в суд було направлено не усі матеріали відеозапису, що в дійсності існував відеозапис на якому чітко видно процес складання документу під назвою: “Направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції”, а також відеозапис на якому чітко видно процес зупинки транспортного засобу, є необґрунтованими та ґрунтуються на хибному тлумаченні змісту наданих пояснень.
З матеріалів справи вбачається, що на долученому до матеріалів справи відеозаписі відображені всі суттєві моменти складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , які стороною захисту не спростовані.
Загалом всі доводи, наведені стороною захисту, в апеляційній скарзі, були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.
Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.
При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
На переконання суду доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та є способом його самозахисту.
Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки судді першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення не встановлено.
Судом першої інстанції були встановлені дійсні обставини справи, дана належна оцінка особі ОСОБА_1 , правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про доведеність його вини у порушенні вимог п. 2.9а ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що узгоджуються із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів.
Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Сороколета Станіслава Івановича – залишити без задоволення, а постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 березня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов