Справа № 343/1346/25 
Провадження № 22-ц/4808/667/26 
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої   Томин О.О.,
суддів:   Мальцевої Є.Є., Пнівчук О.В.,
за участю секретаря Кузнєцова В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Долинської міської ради на рішення Долинського районного суду від 09 лютого 2026 року, ухвалене в складі судді Андрусіва І.М. у м. Долині, у справі за позовом ОСОБА_1 до Долинської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Долинської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування позову вказав, що 23.07.2018 він як начальник ЦВНГ № 1 Нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» звернувся із заявою про поселення у гуртожиток «Дружба» у зв`язку із віддаленим місцем проживання. 15.08.2018 первинна профспілкова організація НГВУ «Долинанафтогаз» вирішила дати згоду на його поселення у кімнату АДРЕСА_1 , а 21.08.2018 НГВУ «Долинанафтогаз» видало ордер на поселення у кімнату № 2 розміром 50,5 кв.м.
З 21.08.2018 позивач зареєстрований у гуртожитку «Дружба» у кімнаті № 2 та проживає там до теперішнього часу, є квартиронаймачем, несе усі витрати щодо утримання майна, з моменту вселення зробив ремонт, замінив вікна та постійно оплачує комунальні послуги.
Рішенням Долинської міської ради від 18.04.2019 затверджено акт приймання-передачі від 12.04.2019 та прийнято з 26.04.2019 гуртожиток «Дружба» у комунальну власність територіальної громади міста Долина. Додатком № 6 до акту приймання-передачі затверджено список зареєстрованих жителів гуртожитку станом на 31.12.2018. Рішенням Долинської міської ради від 23.05.2019 житловий комплекс гуртожитку залишено у статусі гуртожитку та дозволено приватизацію його приміщень.
Рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради від 13.06.2019 вирішено видати ордери на житлову площу у гуртожитку, яку займають його мешканці згідно з поданими заявами та документами, що підтверджують надання її попереднім власником.
Зазначав, що на виконання вищевказаного рішення подав заяву від 05.08.2019 про надання кімнати № 2 на склад сім`ї (позивач, його дружина та син) та додав усі необхідні документи, що підтверджують надання йому кімнати № НОМЕР_1 площею 50,5 кв.м попереднім власником – НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта».
Водночас за результатами розгляду заяви, згідно з витягом з протоколу засідання комісії з житлових питань від 28.11.2019, усі члени комісії при голосуванні утримались від прийняття рішення про задоволення його заяви у зв`язку з тим, що відповідно до Житлового кодексу України ордер може бути видано лише на вільне житлове приміщення, а комісія вважала, що надана позивачу кімната АДРЕСА_2 є також кімнатою, наданою ОСОБА_2 .
Такі висновки, на думку позивача, є необґрунтованими, оскільки листом НГВУ «Долинанафтогаз» від 24.11.2019 повідомлено, що НГВУ не приймало та не видавало жодного документа, у тому числі протоколу чи ордера, про вселення чи надання ОСОБА_2 кімнати в гуртожитку. Наявна в НГВУ «Долинанафтогаз» копія протоколу від 24.11.2008 містить лише інформацію про погодження поселення ОСОБА_2 без зазначення назви гуртожитку, його адреси, номера кімнати чи ліжко-місця.
Зазначав, що відповідно до листа від 29.12.2008 НГВУ просило дозвіл на отримання ОСОБА_2 кімнати № НОМЕР_2 , а відповідно до ордера від 30.12.2008 йому надано право на поселення у кімнату № НОМЕР_2 , однак така фактично в гуртожитку відсутня. Також йому було повідомлено, що ОСОБА_2 за кімнату в гуртожитку ніколи не платив.
Відповідно до оголошення в газеті «Галичина» від 25 квітня 2015 року ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Долинанафтогаз» повідомило, що на вселення до кімнат 1, 2 та 3 гуртожитку ордерів не видавало. 21.11.2014 членами комісії встановлено, що у цих кімнатах відсутні особисті речі чи майно громадян та ніхто не проживає. Таким чином, 21.08.2018 на момент поселення позивача у гуртожиток кімната № 2 фактично і юридично була вільною.
Згідно списку зареєстрованих жителів гуртожитку станом на 31.12.2018 ОСОБА_2 немає серед зареєстрованих жителів, а в кімнаті № НОМЕР_1 зареєстрований позивач. Актом обстеження від 31.07.2019 також підтверджено, що у кімнаті № 2 проживає позивач із дружиною та сином.
Однак, листом Долинської міської ради від 23.05.2025 позивача повторно повідомлено про неможливість задоволення його заяви щодо надання кімнати, оскільки аналогічна заява розглянута 28.11.2019 на засіданні комісії з житлових питань, де ОСОБА_2 пояснив, що отримав кімнату 1, 2, 3 у гуртожитку, та надав копію паспорта з місцем прописки.
За твердженням позивача Долинська міська рада необґрунтовано та безпідставно не виконує власне рішення виконавчого комітету від 13.06.2019 та не видає йому ордер, хоча він на підставі ордера від 21.08.2018, виданого у встановленому законом порядку НГВУ «Долинанафтогаз», вселився у вільну кімнату АДРЕСА_2 та проживає там по теперішній час, а також несе витрати щодо утримання цього майна.
Просив суд зобов`язати Долинську міську раду надати йому кімнату АДРЕСА_1 на склад сім`ї: 1 особа – ОСОБА_1 , наймач, та видати ордер на зазначену кімнату.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Долинського районного суду від 09 лютого 2026 року позов задоволено частково. Зобов`язано Долинську міську раду надати ОСОБА_1 ордер на кімнату № НОМЕР_1 в гуртожитку «Дружба» (склад сім`ї – 1, особа – ОСОБА_1 – наймач), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . У задоволенні решти вимог позову відмовлено.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Долинська міська рада подала апеляційну скаргу. Вважає таке рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи.
Вказує, що суд першої інстанції дійшов висновку, що саме ордер № 2, виданий 21.08.2018 позивачу ОСОБА_1 , повинен братися до уваги відповідачем – Долинською міською радою, та на його підставі відповідач повинен видати позивачу ордер на житлову площу у гуртожитку «Дружба». Також суд першої інстанції зазначив, що ордер, виданий третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_2 , стосується кімнати № НОМЕР_2 , якої у гуртожитку немає.
Однак з таким твердженням не можна погодитися, оскільки ОСОБА_2 звернувся 24.11.2008 із заявою до начальника НГВУ «Долинанафтогаз» з проханням надати кімнату у гуртожитку «Дружба». Відповідно до витягу з протоколу № 24 від 24.11.2008 спільного засідання адміністрації і профкому було вирішено погодити поселення ОСОБА_2 в гуртожитку.
Також відповідно до листа начальника НГВУ «Долинанафтогаз» Гоя М.Д. від 29.12.2008 заступнику Голови правління ВАТ «Укрнафта» Б. Гдичинському зазначено, що НГВУ «Долинанафтогаз» просило дати дозвіл на отримання кімнати № НОМЕР_2 («колишня кімната приїжджих») в гуртожитку «Дружба» заступнику начальника ОСОБА_2 . Відповідно до карточки прописки форми А вказано, що по АДРЕСА_4 , 2, 3 прописаний ОСОБА_2 (працює заступником начальника НГВУ), дата прописки – 23.03.2009. На це також вказує і штамп про місце реєстрації у паспорті ОСОБА_2 .
Вказані документи свідчать про те, що ОСОБА_2 звертався до НГВУ «Долинанафтогаз» із заявою про надання кімнати у гуртожитку «Дружба», його заява була погоджена, і він був зареєстрований у цьому гуртожитку. А тому висновок суду про те, що кімнати № НОМЕР_2 у гуртожитку немає, не відповідає фактичним обставинам справи.
На думку апелянта, у різних документах, виданих НГВУ «Долинанафтогаз», міститься суперечлива інформація.
Згідно з ордером № 2 від 21.08.2018 ОСОБА_1 надано кімнату № НОМЕР_1 розміром 50,5 кв.м. Згідно з ордером № 26 від 30.12.2008 ОСОБА_2 надано кім. 123. Відповідно до технічного паспорта гуртожитку «Дружба» так звана «колишня кімната приїжджих» має окремий вхід та складається з приміщень: тамбур – 1,9 кв.м, кімната – 18,4 кв.м, кімната – 10,9 кв.м, туалет – 1,5 кв.м, вмивальник – 2,1 кв.м, роздягальня – 2,1 кв.м, душова – 1,4 кв.м, кімната – 16,8 кв.м, загальна площа – 55,1 кв.м.
Отже, згідно з ордером Григорашу Б.М. надано кімнату № НОМЕР_1 , тобто колишню кімнату приїжджих. І також ОСОБА_2 було надано «колишню кімнату приїжджих».
Крім того, звертає увагу на те, що позивач звернувся до суду з позовом із пропуском строку позовної давності, при цьому не навів поважних та об`єктивних причин неможливості звернутися до суду у строки, визначені законодавством.
Просить суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.
Позиція інших учасників справи
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Устінський А.В., подав відзив на апеляційну скаргу.
Зазначає, що наведені апелянтом документи не підтверджують факту надання ОСОБА_2 спірної кімнати. Ордер № 26 від 30.12.2008, виданий ОСОБА_2 , на який посилається апелянт, містить істотні недоліки та не може підтверджувати виникнення права користування житловим приміщенням. Зокрема, вказаний документ не містить зазначення площі житлового приміщення, підпису голови профспілкового комітету, вказано номер кімнати № НОМЕР_2 , яка відсутня у гуртожитку, а не кімнати № 2, яка надана ОСОБА_1 , підпис у графі «Начальник НГВУ «Долинанафтогаз» М.Д. Гой» суттєво відрізняється від підпису цієї ж особи у витязі з протоколу. Водночас, у судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_2 сам повідомив, що після засідання профкому він підписав ордер як заступник начальника з соціальних питань, що, на думку позивача, ставить під сумнів належність і достовірність такого документа.
Ухвалою Долинського районного суду від 13.10.2025 витребувано у ОСОБА_2 оригінал ордера та довідки про склад сім`ї для огляду у судовому засіданні. Однак, такі документи надані не були.
Вказує, що в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про відсутність у гуртожитку «Дружба» кімнати № НОМЕР_2 , на яку видано ордер ОСОБА_2 .
Зазначає, що ОСОБА_2 звільнився з НГВУ «Долинанафтогаз» 08.02.2012, після чого фактично у вказаних приміщеннях не проживав. Актом комісійного огляду гуртожитку від 21.11.2014 встановлено, що у кімнатах № 1, № 2 та № 3 ніхто не проживає, вони перебувають у технічному стані, який унеможливлює проживання, а будь-які особисті речі відсутні. Також відповідно до оголошення, опублікованого в газеті «Галичина» від 25 квітня 2015 року, ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Долинанафтогаз» ордерів на вселення до кімнат 1, 2 та 3 гуртожитку «Дружба» не видавало.
На думку позивача, твердження апелянта про те, що кімната № НОМЕР_2 є «колишньою кімнатою приїжджих», яка утворилася шляхом об`єднання кімнат № 1, № НОМЕР_1 та № НОМЕР_3 , є припущенням та не підтверджене належними і допустимими доказами. Відсутні будь-які технічні документи, які б підтвердили факт офіційного об`єднання кімнат № НОМЕР_4 , № НОМЕР_1 та № НОМЕР_3 у єдине житлове приміщення з таким номером.
Зазначає, що апелянт посилається на нібито «суперечливість документів» НГВУ «Долинанафтогаз». Однак суд першої інстанції на підставі аналізу всіх поданих сторонами доказів встановив відсутність доказів надання ОСОБА_2 житлового приміщення № 2 у гуртожитку «Дружба», тоді як факт законного надання житлового приміщення позивачу підтверджується належними та допустимими доказами.
Щодо доводів апелянта про пропуск строку позовної давності зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність такого пропуску, навівши належні мотиви на підтвердження цього. Будь-яких доказів чи аргументів, які б спростовували наведені обставини, апелянтом не подано.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заяви (клопотання) учасників справи
У судовому засіданні апеляційного суду представник Долинської міської ради – Федор М.М. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримала.
Представник позивача – адвокат Устінський А.В. щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності неприбулого учасника справи.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, заперечення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення Долинського районного суду від 09 лютого 2026 року зазначеним вимогам відповідає.
Фактичні обставини справи
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_1 , будучи начальником ЦВНГ № 1, 23.07.2018 звернувся до операційного менеджера НГВУ «Долинанафтогаз» із письмовою заявою, в якій просив поселити його у гуртожиток «Дружба» у зв`язку із віддаленим місцем проживання (а.с. 12).
Відповідно до копії витягу з протоколу первинної профспілкової організації НГВУ «Долинанафтогаз» № 93 від 15.08.2018 профспілкова організація вирішила надати ОСОБА_1 згоду на поселення в кімнату АДРЕСА_1 (а.с. 13).
Згідно з копією ордера № 2 на житлову площу № 2 від 21.08.2018 позивачу ОСОБА_1 видано цей ордер на право поселення в гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 розміром 50,5 кв.м. Ордер видано на основі ухвали адміністрації та профспілкового комітету № 93 від 15.08.2018 (а.с. 14).
Рішенням п`ятдесятої сесії Долинської міської ради від 18.04.2019 № 1600-50/2019 «Про безоплатне прийняття гуртожитку «Дружба» до комунальної власності територіальної громади міста Долина» затверджено акт приймання-передачі від 12.04.2019 № 3 і прийнято з 26.04.2019 у комунальну власність гуртожиток «Дружба», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 15-16).
Згідно із копією додатка № 6 до акту приймання-передачі від 12.04.2019 станом на 31.12.2018 серед зареєстрованих жителів гуртожитку «Дружба» НГВУ «Долинанафтогаз» числиться позивач ОСОБА_1 , 1983 року народження (квартиронаймач, кімната № НОМЕР_1 , площею 50,50 кв.м на І поверсі; зареєстрований у гуртожитку з 15.08.2018). ОСОБА_2 у вказаному списку відсутній (а.с. 23-26).
Відповідно до копії рішення п`ятдесят першої сесії Долинської міської ради від 23.05.2019 № 1660-51/2019 «Про статус гуртожитку «Дружба», копії рішення виконавчого комітету Долинської міської ради № 103 від 13.06.2019 «Про упорядкування проживання у гуртожитку «Дружба» комунальної власності територіальної громади міста Долина» вирішено залишити житловий комплекс «Дружба» у статусі гуртожитку, дозволено приватизацію його жилих і нежилих приміщень та вирішено видати ордери на жилу площу у гуртожитку, яку займають мешканці гуртожитку згідно із поданими заявами та документами, що підтверджують надання її попереднім власником (а.с. 28-29).
05.08.2019 позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача – Долинської міської ради із заявою про надання йому кімнати № НОМЕР_1 у гуртожитку «Дружба» (а.с. 31). Однак, йому було відмовлено через те, що ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення, а у кімнаті № 1.2.3. гуртожитку «Дружба» з 23.03.2009 зареєстрований ОСОБА_2 , що підтверджується копією витягу з протоколу засідання комісії з житлових питань Долинської міської ради від 28.11.2019 (а.с. 32).
На підтвердження того, що кімната АДРЕСА_1 є зайнятою, відповідач – Долинська міська рада та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_2 посилались на такі докази:
- копію письмової заяви ОСОБА_2 від 24.11.2008, адресованої начальнику НГВУ «Долинанафтогаз» Гою М.Д. (а.с. 212), в якій він просить надати кімнату в гуртожитку, оскільки проживає в с-щі Перегінське і щодня доїжджає до місця роботи;
- копію листа начальника НГВУ «Долинанафтогаз» від 29.12.2008, адресованого заступнику Голови Правління ВАТ «Укрнафта», в якій управління просить надати дозвіл на отримання кімнати № НОМЕР_2 (бувша кімната приїжджих) в гуртожитку «Дружба» заступнику начальника – ОСОБА_2 (а.с. 35, 213);
- копію витягу з протоколу № 24 від 24.11.2008 спільного засідання адміністрації і профкому, яким погоджено поселення у гуртожиток ОСОБА_2 (а.с. 77);
- копію ордера № 26 від 30.12.2008 на житлову площу, яким ОСОБА_2 надано право на поселення в гуртожитку «Дружба», кім. 123 (а.с. 36, 215);
- копію довідки форми А, відповідно до якої ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_6 (а.с. 34, 216);
- копію паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_2 , із відміткою про зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 (а.с. 214);
- копію акту про фактичне проживання жильців у гуртожитку «Дружба» від 30.11.2010, в якому зазначено, що у кімнаті № 1, 2, 3 гуртожитку проживає ОСОБА_3 , а у кімнаті № 3 – ОСОБА_4 (а.с. 217-218);
- копію протоколу № 1 зборів жителів гуртожитку «Дружба», відповідно до якого, ОСОБА_2 обрано в раду гуртожитку;
- копію витягу з реєстру територіальної громади, відповідно до якої ОСОБА_2 з 23.03.2009 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 221);
- копію технічного паспорта на громадський будинок – гуртожиток «Дружба», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , згідно з яким на І поверсі даного гуртожитку кімнати № НОМЕР_4 , НОМЕР_1 , НОМЕР_3 є об`єднаними та мають єдиний окремий вхід (а.с. 88, 89).
Заперечуючи факт видачі третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_2 ордера на житлову площу у гуртожитку «Дружба», сторона позивача послалась на такі докази:
- копію листа операційного менеджера НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 24.11.2019, згідно з яким НГВУ «Долинанафтогаз» не приймало та не видавало жодного документа, в тому числі, протоколу чи ордера про вселення чи надання кімнати № НОМЕР_2 чи кімнати № НОМЕР_4 , 2, 3 ОСОБА_2 в гуртожитку «Дружба», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Окрім цього, в гуртожитку не було кімнати № НОМЕР_2 (а.с. 88, 89);
- копію газети «Галичина» від 25.04.2015, де в розділі «Оголошення» ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Долинанафтогаз» повідомляє, що на вселення до кімнат № НОМЕР_4 , НОМЕР_1 та НОМЕР_3 гуртожитку «Дружба», розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , ордерів не видавало. 21.11.2014 члени комісії ввійшли до цих кімнат та встановили, що в них відсутні будь-які особисті речі чи майно громадян, в кімнатах ніхто не проживає (а.с. 37-38). Вказане підтверджується і копією акта про огляд кімнати № НОМЕР_4 , 2 та 3 гуртожитку «Дружба» від 21.11.2014 (а.с. 175).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 , маючи право (на підставі ордера № 2 від 21.08.2018, виданого НГВУ «Долинанафтогаз») на жилу площу у гуртожитку «Дружба», звернуся до відповідача – Долинської міської ради, якій НГВУ «Долинанафтогаз» передало у комунальну власність цей гуртожиток, із заявою про видачу йому ордера на жилу площу. Однак відповідачем було відмовлено з тих підстав, що третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача – ОСОБА_2 30.12.2008 вже було видано ордер на кімнату № НОМЕР_2 цього ж гуртожитку. Посилаючись на реконструкцію кімнат № НОМЕР_4 , 2, 3 гуртожитку, після якої відбулось їх фактичне об`єднання, відповідач вважав, що позивач ОСОБА_1 не має право на жиле приміщення, оскільки таке не є вільним.
Однак, ордер виданий ОСОБА_2 на кімнату № НОМЕР_2 , якої у гуртожитку немає. Також ОСОБА_2 не видавався ордер і відносно нього не приймалось рішення про надання йому кімнати № НОМЕР_4 , 2, 3 у гуртожитку. Матеріалами справи не доведено відношення ОСОБА_2 до кімнати № НОМЕР_1 , на яку позивачу ОСОБА_5 надано ордер.
Враховуючи, що позивачу НГВУ «Долинанафтогаз» було видано ордер на житлову площу у гуртожитку «Дружба», який передано у комунальну власність Долинської міської ради, а останньою йому відмовлено у видачі ордера на жилу площу, обраний позивачем спосіб захисту є належним та ефективним.
Водночас, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме – слід зобов`язати відповідача - Долинську міську раду надати позивачу ОСОБА_1 ордер на кімнату № НОМЕР_1 в гуртожитку «Дружба» (склад сім`ї – 1, особа – ОСОБА_1 – наймач), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Зобов`язання надання кімнати не підлягають задоволенню, оскільки такого обов`язку у відповідача перед позивачем немає, кімната вже фактично надана останньому НГВУ «Долинанафтогаз» і у відповідача є лише обов`язок видати ордер на цю кімнату (жилу площу).
Заява відповідача про застосування позовної давності не підлягає задоволенню, з огляду на продовження і зупинення строку такої на час дії карантину та воєнного стану.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.
За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі № 628/1475/19 (провадження № 61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».
У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду».
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно закону.
Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ч. 2 ст. 47 Конституції України).
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, пункт 47).
У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.
Статтею 310 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.
Правовідносини в цій справі виникли у зв`язку із правом позивача ОСОБА_1 на отримання ордера на жилу площу у гуртожитку.
Відповідно до статті 5 ЖК України (тут і далі у редакції, чинній на час вселення позивача до гуртожитку) державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).
Відповідно до законодавства України будинки відомчого житлового фонду в містах і селищах міського типу підлягають поступовій передачі до відання місцевих рад у порядку і в строки, що визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі статтею 52 ЖК України жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.
Відповідно до частин першої, другої статті 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.
Крім того, згідно зі статтею 127 ЖК України (у редакції на час вселення позивача до гуртожитку як працівника ЦВНГ № 1) для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.
Згідно з частиною другою статті 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток.
На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку (ст. 129 ЖК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.
Судом правильно встановлено, що згідно вищевказаних норм права на основі ухвали адміністрації та профспілкового комітету № 93 від 15.08.2018 позивачу ОСОБА_1 21.08.2018 НГВУ «Долинанафтогаз» було видано ордер № 2 на жилу площу на право поселення в гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 розміром 50,5 кв.м.
Відтак, після прийняття вказаного гуртожитку до комунальної власності територіальної громади міста Долина він звернувся до Долинської міської ради із заявою про видачу йому ордера на жилу площу.
Відповідачем було відмовлено із тих підстав, що ОСОБА_2 30.12.2008 вже було видано ордер на кімнату № НОМЕР_2 цього ж гуртожитку. Посилаючись на реконструкцію кімнат № НОМЕР_4 , НОМЕР_1 , НОМЕР_3 гуртожитку, після якої відбулось їх фактичне об`єднання, відповідач вважає, що позивач ОСОБА_1 не має право на жиле приміщення, оскільки таке не є вільним.
Разом з тим, судом вірно взято до уваги, що згідно копії ордера № 26 від 30.12.2008 на житлову площу ОСОБА_2 надано право на поселення в гуртожитку «Дружба», кім. НОМЕР_2 без зазначення площі (а.с. 36, 215). Також згідно копій довідки форми А (а.с. 34, 216), паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_2 , із відміткою про зареєстроване місце проживання (а.с. 214) ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_6 .
Доказів того, що  ОСОБА_2 має відношення до квартири АДРЕСА_2 розміром 50,5 кв.м, на яку згодом НГВУ «Долинанафтогаз» видано ордер ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.
Більше того, за змістом листа операційного менеджера НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 24.11.2019 (а.с. 88, 89), оголошення в газеті «Галичина» від 25.04.2015 (а.с. 175) НГВУ «Долинанафтогаз» повідомляє, що жодного документа, в тому числі, протоколу чи ордера про вселення чи надання кімнати № НОМЕР_2 чи кімнати № НОМЕР_4 , 2, 3 ОСОБА_2 в гуртожитку «Дружба», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , не видавало. Окрім цього, в гуртожитку не було кімнати АДРЕСА_7 . 21.11.2014 члени комісії ввійшли до цих кімнат та встановили, що в них відсутні будь-які особисті речі чи майно громадян, в кімнатах ніхто не проживає.
А в наданій самим  ОСОБА_2 копії акту про фактичне проживання жильців у гуртожитку «Дружба» від 30.11.2010 зазначено, що ОСОБА_3 у кімнаті АДРЕСА_8 , АДРЕСА_2 , НОМЕР_3 гуртожитку та ОСОБА_4 у кімнаті АДРЕСА_9 не проживають (а.с. 217-218).
Сам факт того, що ОСОБА_2 в 2008 році звертався до НГВУ «Долинанафтогаз» із заявою про надання кімнати у гуртожитку «Дружба», його заява була погоджена, і він в 2009 році був зареєстрований у цьому гуртожитку в кімнаті АДРЕСА_7 не свідчать про те, що він в 2018-2026 роках займає квартиру АДРЕСА_2 у цьому гуртожитку.
Відтак, посилання Долинської міської ради на те, що ОСОБА_1 не має право на жиле приміщення – квартиру АДРЕСА_2 в гуртожитку, оскільки таке не є вільним, є необґрунтованим.
Позивач у встановленому законом порядку отримав від НГВУ «Долинанафтогаз ордер на житлову площу квартири АДРЕСА_2 , який передано у комунальну власність Долинської міської ради. А тому має право отримати від Долинської міської ради ордер на вказану жилу площу.
Доводи апелянта про те, що кімната № 123 є «колишньою кімнатою приїжджих», яка утворилася шляхом об`єднання кімнат № 1, № 2 та № 3, є припущенням та не підтверджене належними і допустимими доказами.
Що ж стосується доводів апелянта про пропуск позивачемстроку позовної давності при зверненні до суду з цим позовом, то такі також є безпідставними. Як було вірно зазначено судом першої інстанції, з огляду на продовження і зупинення строку такої на час дії карантину та воєнного стану відповідно до Закону України №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», Закону України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», позивач, звернувшись 11.07.2025 до суду із цим позовом, не пропустив строку позовної давності.
Відтак, доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, фактично зводяться до незгоди з таким.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Колегія суддів вважає, що місцевий суд належно дослідив і проаналізував надані докази, визначив характер спірних правовідносин, дійшовши правильного висновку про часткове задоволення позову.
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином апеляційну скаргу Долинської міської ради необхідно залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду від 09 лютого 2026 року – без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Долинської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Долинського районного суду від 09 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:         О.О. Томин
Судді:         Є.Є. Мальцева
О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 15 травня 2026 року.