441/1012/26 2/441/928/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и

04.06.2026 Городоцький районний суд Львівської області в складі:
головуючого - Ференц О.І.
за участю секретаря судових засідань – Пеленської Х.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городок Львівської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
І. Стислий виклад обставин справи:
30.04.2026 представниця позивача подала до Городоцького районного суду Львівської області позовну заяву до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 11585-3038 від 06.08.2025 в сумі 76962,80 грн та судові витрати у розмірі 2662 грн. 40 коп. 
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 06.08.2025 між ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 11585-3038 (далі – Кредитний договір). 
Згідно умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в сумі 15000 грн. зі строком кредитування на 365 днів та встановленою процентною ставкою. ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного договору та Додаткової угоди №1 від 02.09.2025 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1585-3038 від 06.08.2025 року, за якою Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 10 000,00 грн. Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, не повернув в повному обсязі кредитні кошти позивачу, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем навіть після спливу строку кредитування, встановленого в договорі. Станом на 02.03.2026 загальний розмір заборгованості відповідача за даним кредитним договором складає 76962,80 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом – 22000 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 40962,80 грн., заборгованість за процентами річних на підставі ст 625 ЦК – 12 500,00 грн.; заборгованість по комісії – 1500 грн. 
ІІ. Процесуальні дії у справі:
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано для розгляду судді Ференц О.І.
06.05.2026 ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
ІІІ. Позиція учасників справи:
У поданій в суд заяві представник позивача просив розглядати справу без участі позивача.
Відповідач в судове засідання не з`явився, 25.05.2026 від його представника надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначає, що позивачем не надано до суду доказів перерахування коштів ОСОБА_1 , не надано і жодних доказів на підтвердження належності номеру картки НОМЕР_1 саме відповідачу та надходження на його рахунок грошових коштів на підставі договору про відкриття кредитної лінії № 1585-3038 від 06 серпня 2025 року та 1585-3038 від 02.09.2025р. Крім цього зазначає, що відповідач ОСОБА_1 не отримував від позивача досудову претензію, яка при цьому не має ані дати, ані вихідного номеру. Відповідно до ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» позивач має право достроково вимагати від відповідача стягненнязаборгованості за кредитним договором за умови попереднього надісланняостаннім відповідної письмової вимоги про дострокове повернення всієї сумикредиту й пов`язаних із ним платежів, однак такої відповідач не отримував. Враховуючи вищенаведене, вимоги Банку є передчасними, банк не має права на поверненнязаборгованості без попереднього надіслання боржнику відповідної письмовоївимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту.Також вказує і на те, що розмір процентів, які заявляє та просить позивач стягнути з відповідача, є явно необґрунтованим та завищеними, такі відсотки майже вдвічі більші ніж розмір наданого кредиту. Вважає обґрунтованим та таким, що може бути реально сплачений відповідачем розмір процентів в сумі 100 грн. Крім цього, просить також відмовити у стягненні комісії за надання кредиту та заборгованість за процентами річних на підставі ст 625 ЦК, посилаючись на норми законів, просив справу розглядати у їх відсутності.
У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
ІV. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, у тому числі й ті, що відхилені судом, а так само і оцінка аргументів сторін:
Розглянувши матеріали справи, давши належну оцінку доказам у справі, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних міркувань.
Судом встановлено, що 06.08.2025 між ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та  ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1585-3038. Також укладено Додаткову угоду №1 від 02.09.2025 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1585-3038 від 06.08.2025 року про надання додаткових коштів у кредит у сумі 10 000,00 грн. 
У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію».
Згідно ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі, електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Так, на виконання зазначених вимог,  ОСОБА_1 було надано одноразовий ідентифікатор А1559 для підписання кредитного договору № 1585-3038 від 06.08.2025, підтвердження ознайомлення з правилами та інших супутніх документів та A1497 для підписання Додаткової угоди №1 від 02.09.2025 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1585-3038 від 06.08.2025.
Згідно умов договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в сумі 15000 грн. та 10000 грн. строком кредитування 365 днів із сплатою процентів за користування кредитом.
ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного кредитного договору та додаткових угод, що підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту  ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Однак в порушення зазначених вище норм закону та умов кредитного договору відповідач  ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та допустив заборгованість, яка станом на 02.03.2026 складає 76962,80 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом – 22000 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 40962,80 грн., заборгованість за процентами річних на підставі ст 625 ЦК – 12 500,00 грн.; заборгованість по комісії – 1500 грн. 
Відповідно до ч. 1ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч. ч. 1, 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 626 ЦК України).
Згідно за ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Як передбачено ч. 1ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Із положень ч. 1ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
Відповідно до ч. 1ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.
Згідно ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Суд приходить до висновку про належне укладення між сторонами договору в електронній формі у зв`язку з дотриманням усіх істотних умов такого.
З приводу тверджень представника відповідача про те, що позивачем не надано підтвердження зарахування йому кредитних коштів коштів, суд зазначає наступне.
Верховний Суд у постанові від 12.06.2023 у справі № 263/3470/20 КЦС, відхиляючи доводи касаційної скарги про відсутність у справі бухгалтерських документів про видачу кредиту, зазначив таке.
Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.
Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку.
Зазначивши, що Закон «Про електронну комерцію» є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, КЦС ВС визнав посилання заявника на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» безпідставним.
З матеріалів справи, а саме довідки товариства про перерахування суми кредиту, вбачається, що ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. 06.08.2025 шляхом безготівкового переказу грошової суми на його банківський рахунок, що підтверджується (ID платежу 1652676453 на суму 15000 грн. на картковий рахунок НОМЕР_2 ) та на суму 10000 грн 02.09.2025 (ID платежу 1667861213 на суму 10000 грн. на картковий рахунок НОМЕР_2 ). Аналогічна інформація міститься у довідці ФК «Контрактний Дім» від 17.03.2026 №201755-1652676453-17032026 про здійснення перерахування коштів на певні рахунки.
При цьому суд також враховує, що ОСОБА_1 всупереч вимог ст.81 ЦПК України, заперечуючи факт отримання коштів, маючи реальний доступ до банківської інформації про рух коштів по своєму рахунку, не довів належними та допустимим доказами у справі факту неотримання ним кредитних коштів за договором № 1585-3038 від 06.08.2025 року та додаткової угоди до нього.
Також не заслуговують на увагу заперечення проти позову представника відповідача в тій частині, що відповідачу не направлялася досудова вимога про погашення заборговансті, оскільки таке спростовується копією списку рекомендованих відправлень № 21041-06-50-124 від 19.03.2026.
З приводу тверджень представника відповідача про несправедливі умови кредитного договору, а саме нарахування відсотків за користування кредитом, суд зазначає наступне. Кредитний договір містить інформацію як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, строк його дії, відповідальність сторін та порядок розрахунків, окрім того містить всі істотні умови, передбачені законодавством України, і ОСОБА_1 був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується його акцептом. Відповідач та його представник не надали суду доказів на підтвердження того, що позивачем порушено норми ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», враховуючи те, що при підписанні даного договору ОСОБА_1 ознайомився та погодився з його умовами, твердження відповідача про явно несправедливі умови договору суд розцінює як спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від його добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов`язань. Із позовом про визнання недійсним укладеного кредитного договору ОСОБА_1 не звертався, крім цього матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості, долучених до матеріалів справи позивачем, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 року у справі № 753/7883/15 (рішення у ЄДРСР № 75498350), доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку. Відтак доводи представника відповідача, які ставлять під сумнів розмір заборгованості відповідача, який є предметом позовних вимог, також до уваги прийматися не можуть.
При цьому суд відмічає, що судова практика, на яку посилається представник відповідача у відзиві на позов, не є релевантною до даних правовідносин, оскільки стосується можливості зменшення розміру неустойки (пені), нарахованої кредитодавцем, а не відсотків, розмір яких встановлений укладеним між сторонами договором.
Враховуючи те, що суд встановив факт укладення між позивачем ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем  ОСОБА_1 кредитного договору, встановлено факт отримання відповідачем коштів за договором кредиту та факт їх неповернення відповідачем у відповідності до умов, вказаних у договорі, та у строки, визначені сторонами, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за комісією та процентами, нарахованими на підставі ст 625 ЦКУ, суд виходить з наступного. 
Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
В постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц вказано, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту в сумі 1500 грн та процентами, нарахованими на підставі ст 625 ЦКУ, в сумі 12500 грн..
Відтак, позов підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачки також підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати. Загальна сума задоволених вимог позивача складає 62962,80 грн., тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 2178 грн. 09 коп. (62962,80*2662,40:76962,80=2178,09).
З приводу витрат на оплату правничої допомоги в сумі 10000 грн. суд дійшов до наступного висновку.
Верховний Суд у постанові від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19 роз`яснив, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Отже, зміст наведених норм законодавства вказує на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду № 810/3213/16 від 04.08.2020, № 640/15803/19 від 05.08.2020.
У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивач надав Договір про надання професійної правничої допомоги від 08.01.2026 року та Рахунок-фактуру Р-0003450 від 27.04.2026 року, згідно якого розмір витрат на правничу допомогу становить 10000 грн., обсян виконаної роботи – підготовка позовної заяви. 
Таким чином, відповідно до ст. 137 ЦПК України, із врахуванням обсягу виконаних адвокатом робіт, складності справи, співмірності часу розгляду справи та участі адвоката у її розгляді, зокрема розгляду справи у спрощеному позовному провадженні у відсутності представника позивача, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн.
Керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 81, 89, 141, 211, 223, 247, 258 - 259, 263 - 265, 279, 280-282 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (ЄДРПОУ 38548598) 62962 (шістдесят дві тисячі дев`ятсот шістдесят дві) грн. 80 коп. заборгованості за кредитним договором № 1585-3038 від 06.08.2025, 2178 (дві тисячі сто сімдесят вісім) грн. 09 коп. судового збору та 4000 (чотири тисячі) грн. витрат на професійну правову допомогу.
В іншій частині у задоволенні позовних вимог - відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», 01133, м. Київ, вул. бульвар Лесі України, 26, офіс 407, код ЄДРПОУ 38548598;
відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головуюча О.І. Ференц