ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/16068/22 Головуючий у 1 інстанції - Галатіна О.О.
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Василенка Я.М.,
суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21.07.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 добових коштів на відрядження за період з 28 квітня 2022 по 10 травня 2022 року у військовій частині НОМЕР_2 ; 
- стягнути з Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 витрати на відрядження за період з 28 квітня 2022 по 10 травня 2022 року у військовій частині НОМЕР_2 у розмірі 3900 гривень 00 копійок. 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.10.2022 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена ч.1 ст.27, ч.3 ст.276, ст.ст.289-1, 289-4 КАС України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.
На виконання вимог Закону № 2825-IX матеріали справи № 640/16068/22 передано до Донецького окружного адміністративного суду.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18.03.2025 прийнято до розгляду позовну заяву за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21.07.2025 позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України звернулося до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що ухвалене із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника відділу реєстрації та ведення обліку транспортних засобів управління безпеки дорожнього руху (Головної військової інспекції безпеки дорожнього руху) ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується матеріалами справи та сторонами не заперечується.
Військова частина НОМЕР_1 відповідно до довідки ЄДРПОУ №794/12 від 12.11.2012 має правовий статус суб`єкта - без права юридичної особи, власних казначейських рахунків немає та перебуває на фінансовому забезпеченні у Фінансовому управлінні Генерального штабу Збройних Сил України (довідково: відповідно до примітки 21 до штату військової частини НОМЕР_1 , фінансове забезпечення покладено на Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України).
ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серія НОМЕР_4 , виданим 14.07.2015.
Відповідно до наказу начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.04.2022 №97 ОСОБА_1 з 28 квітня 2022 року вибув у відрядження до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) та знятий з котлового забезпечення за загальновійськовою нормою (№1) при військовій частині НОМЕР_5 (через Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України).
Вищезазначене також підтверджується посвідченням про відрядження від 27.04.2022 №306/59/92 виданим ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 )).
10.05.2022 ОСОБА_1 повернувся зі службового відрядження до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та приступив до виконання службових обов`язків, що підтверджується наказом начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.05.2022 №109.
Начальником Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 було затверджено звіт про використання коштів виданих на відрядження або під звіт та передано до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України для здійснення виплати.
Згідно вищезазначеного звіту, розмір витрат на відрядження позивача становить - 3900 гривень 00 копійок.
Відповідно до листа Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України від 20.09.2022 № 97 відмовлено ОСОБА_1 у виплаті добових коштів на відрядження.
Відповідно до пояснень Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України такої виплати здійснено не було, оскільки позивач під час прибуття у службове відрядження до військової частини НОМЕР_2 зобов`язаний був подати атестат на продовольство, а також припис або посвідчення про відрядження, або відпускний квиток військовослужбовця. Однак, полковник ОСОБА_1 під час відрядження до військової частини НОМЕР_2 не перебував на котловому забезпеченні, у зв`язку з ненаданням до стройової частини військової частини продовольчого атестату, чим порушив вимоги Положення № 402. Враховуючи вищезазначене, військова частина НОМЕР_2 , куди позивач прибув у службове відрядження мала можливість забезпечити останнього триразовим харчуванням, однак, через бездіяльність (не подання продовольчого атестату) позивача, військова частина НОМЕР_2 не мала підстав для зарахування ОСОБА_1 на продовольче забезпечення. Позивач мав можливість звернутись з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 для забезпечення його продовольчим атестатом, однак жодних дій, які свідчили про бажання позивача отримати продовольчий атестат та стати на котлове забезпечення у військовій частині НОМЕР_2 , не вчинив.
Доказів щодо виготовлення та видачі продовольчого атестату (або добового польового набору продуктів (повсякденним набором сухих продуктів) ОСОБА_2 на підставі наказу від 27.04.2022 №97, на період знаходження позивача у відрядженні з 28.04.2022 по 10.05.2022, надано не було.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 добових коштів на відрядження за період з 28 квітня 2022 по 10 травня 2022 року у військовій частині НОМЕР_2 , звернувся до суду за захистом своїх прав.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки підстав, передбачених законодавством для невиплати добових, не встановлено, а відповідач не довів правомірність своєї бездіяльності, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність ненарахування та невиплати позивачу добових коштів і задовольнив позов у повному обсязі.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, оскільки позивач як військовослужбовець, залучений до виконання завдань в умовах воєнного стану, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №426 підлягав забезпеченню триразовим харчуванням за рахунок держави, а тому згідно з пунктом 24 Інструкції №105 добові виплаті не підлягали. Для зарахування на продовольче забезпечення позивач був зобов`язаний подати продовольчий атестат та посвідчення про відрядження, однак цього не зробив, унаслідок чого не був поставлений на котлове забезпечення у військовій частині НОМЕР_2 . Військова частина мала можливість забезпечити його харчуванням, проте через бездіяльність самого позивача таких підстав не виникло. Крім того, продовольчий атестат видається особисто військовослужбовцю, а позивач мав можливість звернутися з рапортом до командира для його отримання, однак жодних дій для цього не вчинив, а тому відмова у виплаті добових є правомірною, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
За змістом частини шостої ст. 14 Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг та Податкового кодексу України (п. 9 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 № 105).
Абзац 1 пункту 10 Інструкції № 105 зазначає, що окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням).
За змістом абзацу 11 пункту 24 Інструкції № 105 виплата добових військовослужбовцям не здійснюється за дні, коли вони (у передбачених законодавством випадках) забезпечуються триразовим харчуванням за рахунок держави, а також за період, коли відрядженому здійснюються польові виплати (морське грошове забезпечення).
Відповідно до п. 1.1. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністерства Оборони України від 09.12.2002 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2002 р. за № 992/7280 (зі змінами) військовослужбовці, які прибули у військову частину в відрядження, зараховуються на продовольче забезпечення наказом командира військової частини.
З метою недопущення фінансових порушень під час направлення військовослужбовців у відрядження під час дії воєнного стану, на підставі вимог заступника Міністра оборони України № 9696/з від 20.05.2022 року, військовослужбовці, під час направлення у відрядження під час дії воєнного стану забезпечуються: - видачею продовольчих атестатів (або добовим польовим набором продуктів (повсякденним набором сухих продуктів); - зарахуванням на продовольче забезпечення із забезпеченням триразовим харчуванням.
Уразі неможливості забезпечити військовослужбовців, які прибули у відрядження триразовим харчуванням, командування частини повинно надіслати повідомлення командиру військової частини, з якої військовослужбовці прибули у відрядження, із зазначенням причин.
За змістом пункту 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98 Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів визначено, що особливості направлення у відрядження військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, а також інших працівників органів внутрішніх справ, осіб рядового і начальницького складу, які проходять службу в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, органах і підрозділах цивільного захисту, визначаються за погодженням з Міністерством фінансів відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, а осіб начальницького складу Державної фельд`єгерської служби Міністерством інфраструктури, працівників дипломатичної служби України, направленим у довготермінове відрядження, - Міністерством закордонних справ.
Для покриття особистих витрат під час відрядження військовослужбовцям здійснюються виплата добових; відшкодування витрат на найм житлового приміщення за час перебування у такому відрядженні; відшкодування вартості проїзду до місця відрядження та назад.
Виплата добових та відшкодування витрат на найм житлового приміщення здійснюються за наявності на посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них) (п. 20 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 № 105).
У відповідності до п.1.1 Інструкції про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29 серпня 2011 року №530, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 вересня 2011 року №1115/19853 (далі Інструкція №530) визначено, що службовим відрядженням вважається поїздка військовослужбовця за розпорядженням командира або начальника на певний строк в іншу місцевість для виконання службового завдання поза пунктом постійного або тимчасового розквартирування військової частини (підрозділу), у якій військовослужбовець проходить службу. Для покриття особистих витрат під час відрядження військовослужбовцям здійснюються виплата добових та відшкодування витрат на наймання житлового приміщення, а також на проїзд до місця відрядження та назад.
Також, пунктом 1.11 Інструкції №530 встановлено, що виплата добових та відшкодування витрат на наймання житлового приміщення проводяться за наявності на посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них). Відмітки завіряються: у військових частинах - підписом командира військової частини або начальника штабу, а в установах, на підприємствах і в організаціях та інших органах виконавчої влади - підписом посадової особи, на яку покладено обов`язок відмічати посвідчення про відрядження.
При цьому, згідно з п.1.4 Інструкції №530 забороняється провадити виплату добових та відшкодовувати витрати на наймання житлового приміщення за посвідченнями про відрядження, виданими з порушенням порядку їх оформлення, встановленого законодавством України.
За відсутності в посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них) добові не виплачуються (п.1.12 Інструкції №530).
Згідно п.6 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98 строк одного відрядження визначається керівником, але не може перевищувати в межах України 30 календарних днів, за кордон 60 календарних днів, крім випадків, зазначених в абзацах другому - шістнадцятому цього пункту.
Строк відрядження військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу та працівників, які в особливий період направляються в межах України в райони воєнних (бойових) дій для участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також здійснення заходів із забезпечення правопорядку на деокупованих територіях та на державному кордоні, не повинен перевищувати період здійснення таких заходів.
Згідно п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98 установлено, що державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються витрати на оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших житлових приміщеннях.
Відповідно до п. 3 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, яка затверджена Наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 №105, рішення про направлення військовослужбовців у відрядження оформляється відповідним наказом, в якому зазначаються: пункт призначення; найменування військової частини (установи, організації), куди відряджається військовослужбовець; строк та терміни відрядження; мета відрядження.
Вказаною нормою визначено вичерпний перелік. Зазначення додаткової інформації не передбачено.
Згідно п. 6 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, яка затверджена Наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 №105, Військова частина (установа, організація), що відряджає військовослужбовця, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час відрядження (авансом). Аванс відрядженому військовослужбовцю перераховується в безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток.
Відповідно до п. 9 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, яка затверджена Наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 №105, підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг та Податкового кодексу України.
Судом першої інстанції не встановлені підстави, передбачені п. 24 Інструкції №105, за яких виплата добових військовослужбовцю під час відрядження не мала здійснюватися, з чим погоджується і колегія суддів.
Щодо посилань апелянта на Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затверджене наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 №402 (далі - Положення №402), згідно з яким позивач мав звернутись з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 для забезпечення його продовольчим атестатом, колегія суддів зазначає наступне.
Зазначене положення не покладає на військовослужбовця, який вибуває у відрядження, обов`язку прибути до продовольчої служби для отримання продовольчого атестату або зверненням для його оримання.
Навпаки, за приписами пункту 1.11 Положення №402 військовослужбовці та інші категорії, які мають право на одержання встановлених норм харчування за рахунок держави у вигляді гарячої їжі, у разі вибуття з військової частини знімаються з продовольчого забезпечення з будь-якого приймання їжі (сніданку, обіду або вечері) залежно від часу вибуття на підставі наказу командира військової частини про вибуття з видачею атестата на продовольство.
Отже, видача атестата на продовольство є обов`язком військової частини.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що доказів щодо виготовлення та видачі продовольчого атестату (або добового польового набору продуктів (повсякденним набором сухих продуктів) Кочаківському Андрію Георгійовичу на підставі наказу від 27.04.2022 №97, на період знаходження позивача у відрядженні з 28.04.2022 по 10.05.2022 надано не було.
Отже, доводи апелянта про те, що позивач як військовослужбовець, залучений до виконання завдань в умовах воєнного стану, підлягав забезпеченню триразовим харчуванням за рахунок держави, а тому добові виплаті не підлягали, колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що саме факт фактичного забезпечення триразовим харчуванням, а не лише наявність права на таке забезпечення, є визначальним для вирішення питання щодо виплати добових. Абзацом одинадцятим пункту 24 Інструкції №105 прямо передбачено, що добові не виплачуються лише за дні, коли військовослужбовець фактично забезпечувався триразовим харчуванням за рахунок держави або коли йому здійснювалися польові виплати. Відповідачами не надано належних доказів того, що у спірний період позивач перебував на котловому забезпеченні чи отримував польові виплати, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність передбачених законом підстав для невиплати добових є правильним.
Не беруться колегією суддів до уваги і доводи апелянта про те, що позивач був зобов`язаний самостійно отримати та подати продовольчий атестат для зарахування на продовольче забезпечення, оскільки суд першої інстанції правильно встановив, що відповідно до пункту 1.11 Положення №402 саме військова частина зобов`язана при вибутті військовослужбовця зняти його з продовольчого забезпечення та одночасно видати атестат на продовольство на підставі наказу командира. Отже, оформлення такого документа є обов`язком відповідного органу військового управління, а не самого військовослужбовця. Відсутність доказів виготовлення та видачі позивачу продовольчого атестата підтверджує неналежне виконання цього обов`язку відповідачами, що не може покладатися на позивача як підстава для відмови у відшкодуванні витрат на відрядження.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності посилань апелянта на те, що військова частина НОМЕР_2 мала можливість забезпечити позивача триразовим харчуванням, однак не зробила цього виключно через його бездіяльність. Такі твердження мають припущений характер та не підтверджені жодними належними і допустимими доказами. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивачу фактично пропонувалося продовольче забезпечення, що він відмовився від його отримання або що вживалися заходи щодо його постановки на котлове забезпечення. Натомість встановлено, що позивач був належним чином направлений у відрядження, після повернення подав звіт про використання коштів, який був затверджений командуванням та переданий до Фінансового управління для проведення виплати, що свідчить про належне виконання ним вимог законодавства щодо оформлення витрат на відрядження.
Щодо посилань апелянта на те, що позивач мав звернутися з рапортом до командира для отримання продовольчого атестата, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв такі доводи, оскільки ані Інструкція №105, ані Інструкція №530, ані Положення №402 не передбачають обов`язку військовослужбовця ініціювати видачу продовольчого атестата шляхом подання окремого рапорту. Натомість законодавством покладено обов`язок забезпечити належне оформлення документів саме на військову частину, з якої військовослужбовець вибуває у відрядження. За таких обставин, відсутність відповідного рапорту не може вважатися порушенням з боку позивача та не є правовою підставою для відмови у виплаті добових коштів.
За встановлених обставин, а саме наявність відповідного наказу про відрядження позивача до військової частини НОМЕР_2 , не забезпечення останнього триразовим харчуванням за рахунок держави у відрядженні, звіту про використання коштів виданих на відрядження та не здійснення йому польових виплат за спірний період відрядження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Підсумовуючи вищевикладене, за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив правильне рішення про задоволення позову, а аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону. 
При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України залишити без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21.07.2025 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М. 

Кузьменко В.В.