Справа № 347/1046/25         Провадження № 1-кп/347/145/26

ОКРЕМА ДУМКА
судді Косівського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 

04.05.2026

04.05.2026 року колегією суддів Косівського районного суду Івано-Франківської області у складі головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розглянуто у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_4  про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024090000000710 від 13.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Шепіт Івано-Франківської області, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_1 , із середньо-спеціальною освітою, одруженого, не працевлаштованого, раніше не судимого, маючого на утриманні малолітнього сина.
23.05.2025 року до Косівського районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024090000000710 від 13.12.2024 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , який розглядається вище вказаною колегією суддів на стадії дослідження доказів.
Обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він 13 грудня 2024 року, близько 00 год 10 хв, перебуваючи на вулиці біля будинку за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з особистих мотивів, протиправно заподіяв смерть іншій людині - своєму знайомому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме взяв до рук ніж, яким наніс не менше десяти ударів по тілу ОСОБА_6 , з яких не менше як п`ять ударів з прикладенням значної сили спрямував в область грудної клітки, у результаті чого спричинив останньому чотири непроникаючі колото-різані рани грудної клітки та одне проникаюче ножове поранення грудної клітки з пошкодженням серця, від якого смерть потерпілого настала на місці події. 
13 грудня 2024 року, ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. 
14 грудня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Обґрунтованість підозри та обвинувачення, пред`явлених ОСОБА_5 підтверджується, протоколом огляду місця події від 13.12.2024; протоколом слідчого експерименту, проведеного з підозрюваним ОСОБА_5 ; інформацією про телефонні з`єднання на номери телефонів загиблого ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_5 ; висновками судових експертиз, проведених у кримінальному провадженні; показаннями потерпілої ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також іншими матеріалами провадження у їх сукупності.
15 грудня 2024 року слідчим суддею Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області стосовно підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, який у подальшому продовжувався до 02.04.2026 року.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , вчинене проти життя та здоров`я особи та згідно ст. 12 КК України та відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.
Під час обрання та неодноразового продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 враховувались ризики, передбачені у п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, заявлені прокурором, а саме:
- п. 1 - переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки обвинувачений усвідомлює, що йому загрожує покарання виключно у вигляді позбавлення волі та він може вчинити такі дії з метою уникнення кримінальної відповідальності;
-п. 3 - незаконно впливати на свідків та потерпілу, оскільки обвинувачений проживав в одному населеному пункті з указаними учасниками кримінального провадження, знає їхні анкетні данні, номери телефонів, частина свідків є його знайомими або родичами (хоча потерпіла і свідки допитані, проте не виключається можливсть їх повторного та додаткового допиту, оскільки судовий розгляд триває). 
- п. 4 - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки обвинувачений з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може не з`являтись на виклики до прокурора чи суду та переховуватись від суду. 
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 просять застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання сім`ї обвинуваченого ОСОБА_5 в АДРЕСА_2 , із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, що буде достатнім та рівноцінним триманню під вартою запобіжним заходом з метою забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків; зауважили на безпідставності тверджень сторони обвинувачення щодо наявності вище зазначених ризиків. Захисник звернув увагу суду на те, що наразі обвинувачений, потерпіла, свідки, експерти допитані, досліджені письмові докази, кримінальне провадження перебуває на завершальній стадії, а обвинувачений перебуває під вартою з грудня 2024 року без визначення альтернативного виду запобіжного заходу у виді застави, під час перебування обвинуваченого під вартою – у нього народилася дитина, із якою він позбавлений можливості бачитись та брати участь у її вихованні до ухвалення остаточного рішення у справі. Захисник просив врахувати актуальність ризиків з плином часу та тривалість перебування обвинуваченого під вартою, просив під час вирішення клопотання врахувати особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який має міцні соціальні зв`язки: є особою молодого віку, одружений, має малолітню дитину, постійне місце проживання. Сам ОСОБА_5 стверджує, що його посткримінальна поведінка не дає підстав стверджувати про існування ризиків, про які стверджував прокурор, бажає до вироку бачити свою дитину та спілкуватись із нею, враховуючи покарання, що йому загрожує.
Представник потерпілої та прокурор в судовому засіданні заперечували щодо заявленого стороною захисту клопотання. Зокрема, прокурор стверджував про існування ризику впливу на свідків, які ще можуть бути заявлені стороною захисту на цій стадії кримінального провадження, а також – можливість перешкоджання встановленню обставин справи, зважаючи на те, що знаряддя злочину не виявлено, а одяг обвинуваченого не містить слідів крові, що свідчить про можливе приховування обвинуваченим фактичних обставин справи. 
Разом з тим, ці доводи, як підстава для тримання обвинуваченого під вартою, є нелогічними, адже тримання під вартою обвинуваченого не змінить вказані прокурором обставини.
Захисник зауважив, що, навіть за наявності ризику впливу на свідків – запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів контролю є рівнозначним триманню під вартою та унеможливить здійснення дій, на які вказує прокурор.
За результатом розгляду клопотання суд більшістю голосів постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт. 
Погоджуюсь із необхідністю застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу з метою виконання ним процесуальних обов`язків, зважаючи на характер вчиненого ним злочину і тяжкість покарання, що йому загрожує, проте не згідна із рішенням суду щодо відхилення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, зважаючи на стадію кримінального провадження, існуючі наразі ризики та можливість їх уникнення шляхом застосування більш м`якого рівнозначного запобіжного заходу.
Так, інкримінований ОСОБА_5 злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України, у якому він обвинувачується, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до п`ятнадцяти років.
Враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні, відповідно до п.4 ч.1 ст.184 КПК України встановлено наявність ризику, передбаченого, зокрема п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від суду, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінального правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цьому ризику шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж обмеження волі.
Доказів намірів переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілу і свідків, потенційної схильності до вчинення нового злочину обвинуваченим сторона обвинувачення не надала та матеріали кримінального провадження таких не містять.
Так,  ОСОБА_5 раніше не судимий, має спеціальну освіту та постійне місце проживання, займався власною справою за місцем свого проживання, ймовірні знаряддя вчинення злочину у нього вилучені під час проведення огляду місця події, які його дружина добровільно видала слідчо-оперативній групі, та вони досліджені судом, підстав стверджувати про продовження протиправної поведінки обвинуваченим у подальшому наразі немає, він має малолітню дитину, яка народилась під час перебування ОСОБА_5 під вартою в межах цього кримінального провадження, одружений, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, не чинив опору під час його затримання по підозрі у вчиненні інкримінованого злочину, понад рік перебуває під вартою, досудове розслідування та судове провадження не затягував. Обвинувачений, потерпіла, свідки, експерти у даному кримінальному провадженні допитані, письмові і речові докази досліджені, досудове слідство завершене, тому ризики, передбачені п.п.2,3,4 ч.1 ст.177 КПК України наразі є неактуальними. 
Потенційна можливість переховуватися від суду, враховуючи тяжкість покарання, що передбачає санкція інкримінованої ОСОБА_5 статті, дає підстави стверджувати про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, проте метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Натомість, п.3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватись з урахуванням ряду інших відповідних факторів. Продовження строків тримання під вартою не може застосовуватись через те, що вироком суду може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі (рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції»). Практика ЄСПЛ грунтується на актуальності ризиків, які виправдовують подальше тримання особи під вартою.
Найсуворішим запобіжним заходом є тримання під вартою.
Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всіх обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан його здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан.
Згідно ч.2 п.4 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, при цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а також загальну спрямованість реформи кримінального судочинства на гуманізацію та підвищення гарантій захисту прав особи, згідно з якими тримання особи під вартою має бути винятковим запобіжним заходом.
Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Таким чином вважаю за можливе для запобігання існуючим ризикам змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований відносно ОСОБА_5 , на більш м`який запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України та застосуванням засобів контролю, враховуючи особу обвинуваченого  ОСОБА_5 , який за місцем проживання характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки – дружину та малолітнього сина, що потребують його допомоги, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому за результатом розгляду кримінального провадження відносно нього та встановлені судом обставини вчинення ОСОБА_5 злочину, тривалість перебування його під вартою та стадію кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1