Справа № 694/722/26 Провадження № 2/710/758/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.06.2026 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді - Щербак О.В.,
секретаря судового засідання – Кисличенко Л.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТСЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
УСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС» звернулось до суду із позовом до  ОСОБА_1 в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором №240219-004 від 19.02.2024 у розмірі 34366,83 грн. 
В обґрунтування позову зазначено, що 19.02.2024 між ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС» та  ОСОБА_1 укладено кредитний договір №240219-004, підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором F34994. Відповідно до кредитного договору, клієнту було надано кредит у сумі 17045,45 гривень. Згідно з умовами кредитного договору, крім щомісячних процентів, стягується одноразова комісія за видачу кредиту від початкової суми кредиту у розмірі 12,00% (сума одноразової комісії складає 2045,45 грн). Умовами кредиту передбачено, що позичальник має зробити 12 щомісячних платежів, платежі мають вноситись щомісяця до 19 числа місяця закінчення відповідного розрахункового періоду користування кредитом. На банківський рахунок позичальника було перераховано кредитні кошти у розмірі 15000,00 грн, із урахуванням стягнутої одноразової комісії. Згідно розрахунку кредитної заборгованості та виписки з особового рахунку за кредитним договором №240219-004 від 19.02.2024, станом на 21.11.2025 заборгованість за ОСОБА_1 перед ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС» становить 34366,83 гривень, яка складається з: 13903,19 гривень – прострочена заборгованість за сумою кредиту, 20463,64 гривень – прострочена заборгованість за процентами. Станом на 21.11.2025 заборгованість за кредитним договором не погашена, тому, позивач звертається до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості, у зв`язку із порушенням його правта інтересів як кредитодавця.
04.05.2026 до Шполянського районного суду Черкаської області на підставі ухвали Звенигородського районного суду Черкаської області від 01.04.2026 надійшла вказана цивільна справа за підсудністю.
Ухвалою Шполянського районного суду від 07.05.2026 судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
13.05.2026 представником відповідача, адвокатом Шелудько О.О., подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивачем не доведено, що під час створення між кредитором та відповідачем договору він був захищений від редагування/зміни будь-якими особами. Додані до позову документи подані у вигляді сканованих документів та не містять електронних підписів сторін, або даних, які б свідчили про волевиявлення прийняття пропозиції щодо укладення кредитного договору відповідачем. Також зазначає, що позивач не надав доказів направлення одноразового ідентифікатору відповідачу, використання його відповідачем. Тому вважають недоведений факт підписання та укладення сторонами договору кредиту на тих умовах сплати відсотків, які вказані у наданому до суду примірнику договору позики. Нарахування відсотків в розмірі більше 50 % тіла кредиту відповідач вважає незаконними, адже відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Тому нараховано позивачем сума по відсоткам у розмірі 20463,64 грн не відповідає вимогам чинного законодавства. У зв`язку із зазначеним просить в задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі. Також, уважає суму на правову допомогу завищеною та необґрунтованою, а також неспівмірною з витраченим часом та обсягом виконаних робіт.
Сторони в судове засідання не з`явилися, у заявах просили справу розглядати без їх участі.
Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.
19.02.2024 ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС» та ОСОБА_1 уклали договір про надання кредиту №240219-004 (а.с. 24-25).
На умовах, встановлених договором, кредит надається позичальнику шляхом перерахування на банківський (картковий) рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю за користування кредитом та сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Сума кредиту (загальний розмір) складає: 17045,45 гривень. Сума на картку – 15000,00 гривень. Цільове призначення кредиту – ремонт квартири. Строк кредиту 366 днів. Кількість щомісячних платежів – 12. Комісія за видачу кредиту – 12,00% від суми кредиту, денна процентна ставка – 0,57%, денна процентна ставка (при дотриманні акційних умов) – 0,18%.
Згідно з розрахунком кредитної заборгованості та виписки з особового рахунку за кредитним договором № 240219-004 від 19.02.2024 станом на 21.11.2025 заборгованість за ОСОБА_1 перед ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС» становить 34366,83 гривень, яка складається з: 13903,19 гривень заборгованість за сумою кредиту, 20463,64 гривень заборгованість за процентами .
19.12.2024 ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту (а.с. 26-27).
Перерахування коштів на картку відповідача, ОСОБА_1 підтверджується платіжною інструкцією №309 від 19.02.2024, згідно з якою 19.02.2024 ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС» було перераховано грошові кошти у розмірі 15000,00 грн на рахунок отримувача ОСОБА_1 , призначення платежу: номер картки НОМЕР_1 , перерахування кредитних коштів з-но дог. №240219-004 від 19.02.2024 без ПДВ, з вирах. комісії за оформл. 2045 грн 45 коп. (а.с. 35).
На підтвердження особи відповідача, ОСОБА_1 , надано копію паспорта : паспорт громадянина України № НОМЕР_2 від 06.12.2023, орган, що видав 7133, РНОКП НОМЕР_3 .
Щодо підписання кредитного договору та погодження умов кредитування.
Згідно зі ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Положеннями частин 1,3 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом; використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою зокрема договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному виді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ч.3 ст.11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти(оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту)другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст.11 Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»  передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із матеріалів справи вбачається, що 19.02.2024 ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС» та ОСОБА_1 уклали договір про надання кредиту №240219-004  в електронній формі.
Відповідно до п. 8.4.2 договору позичальник на Веб сайті кредитодавця, через особистий кабінет, або через інші електронні засоби ( запонює) заявку з інформацією про бажану суму та строк кредиту у відповідності та в межах, визначених умовами доступних кредитних продуктів, розміщених на веб сайті кредитодавця. Відповідно до п. 8.4.3 кредитодавець направляє пропозицію у виді сформованого договору.
За положеннями п. 8.4.5 договору кредитодавець підписує договір своїм простим електронним підписом, який є відображенням відбитку печатки кредитодавця та графічним зображенням підпису уповноваженої особи.
На номер телефону позичальника, зазначений позичальником під час реєстрації позичальника в електронній системі з укладення договорів кредитодавця, направляється одноразовий цифровий ідентифікатор ( п. 8.4.6 договору).
Позичальник підписує договір за допомогою введення отриманао одноразового цифрового ідентифікатора, в особистому кабінеті – в електронній системі з укладення договорів кредитодавця ( п. 8.4.7). 
Уповноважений працівник кредитодавця накладає на підписаний позичальником договір кваліфікований електронний підпис з кваліфікованою електронною позначкою часу та направляє його позичальнику на електронну адресу, вказану останнім ( пункти 8.4.8, 8.4.9 договору)
Підписання договору з боку позичальника здійснено за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором F34994 19/02/2024 13:42:54, зі сторони кредитодавця -печаткою з підписом.
Суд зауважує, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 , від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 , від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20.
Зі змісту вказаного кредитного договору вбачається, що при його укладенні позичальником було вказано значну за обсягом і інформативністю кількість особистих даних, зокрема прізвище, ім`я та по батькові, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податку, адреса місця проживання, електронна адреса, номер телефону, реквізити належного платіжного засобу та банківського рахунку.
Відповідачем не заперечувалось, що всі відомості, вказані в договорі є коректними, зокрема: ПІБ, РНОКПП, паспортні дані, телефон, адреса електронної пошти тощо.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідач таких не надав, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій кредитний договір не був би укладений між сторонами, суд приходить до висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача та відповідача.
Фактично заперечуючи щодо підписання одноразовим ідентифікатором кредитного договору, проходження верифікації та ідентифікації відповідача, клопотань про витребування оригіналу такого доказу, візуального огляду інформаційно-комунікаційної системи, власником якої створено електронний документ та можливість авторизуватися в цій системі для її користувачів, а також отримати від власника системи відповідний електронний документ за допомогою технічних засобів цієї системи або іншої, залучення спеціаліста або призначення відповідної судової експертизи для здійснення відповідного огляду інформаційно-комунікаційної системи з метою ознайомлення з оригіналом електронного документа, сторона відповідача не заявляла.
При цьому, заперечуючи проти укладення договору, відповідачем не надано належних доказів укладення договору від його імені іншою особою за відсутності його волевиявлення, перерахування кредитних коштів не на його рахунок, а також неналежності номеру телефону в момент укладення договору, звернення відповідача до правоохоронних органів щодо неправомірного використання позивачем персональних даних відповідача чи шахрайських дій.
Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до приписів ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до статтей 525-526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Суд відхиляє доводи представника відповідача про неспіврозмірність нарахованих процентів сумі кредиту та не вбачає підстав для зменшення їх розміру, оскільки враховує, що проценти згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України визначаються сторонами у договорі позики (кредиту) і, відповідно, входять до основного зобов`язання за кредитним договором, а не є правовим наслідком порушення зобов`язання, зокрема сплатою неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 549 ЦК України), а тому до них не застосовуються приписи ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
У правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зазначено, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
У постанові Верховного Суду від 04.11.2025 у справі №916/2740/21 зроблено висновок про те, що на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом.
Суд звертає увагу, що в цьому випадку відсотки були нараховані не на підставі ст. 625 ЦК України, як міра відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, а на підставі кредитного договору, тобто вони є платою боржника за користування кредитом, а тому їх розмір зменшенню судом не підлягає.
Ураховуючи викладене, суд вважає, що позивач довів факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені договором про надання кредиту № 240219-004 від 19.02.2024, а саме: 13903,19 грн - заборгованості за тілом кредиту та 20463,64 грн - заборгованість за сумою відсотків.
Отже, оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитним договором, відомостей про погашення заборгованості відповідачкою повністю або частково не надано , внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої відповідачкою не спростований, суд приходить до висновку про наявність порушеного права позивача, яке підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача заборгованості.
Щодо судових витрат та витрат на правову допомогу.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову у розмірі 2662,40 гривень.
Іншими витратами є зокрема витрати на професійну правничу допомогу ( п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України).
Нормами частин 1-3 статті 137 ЦПК України встановлено, що Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.  За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надані копії: договору про надання правової (правничої) допомоги № 25 -01/2023 від 25.01.2023, укладений між АО « Правовий діалог» та ТОВ « Кредитсервіс», додаткової угоди до вказаного договору від 04.01.2024, акту № 3 приймання-передачі наданої правової допомоги за договором про надання правової допомоги №25-01/2023 від 30.01.2026, відповідно до яких позивач поніс 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Вказані докази витрат на правову допомогу є належними.
Відповідно до частин 4-7 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідачка у відзиві на позов вказувала, що заявлений розмір витрат є неспівмірним, необгрунтовим, справа є малозначною, нескладною, не потребує значного обсягу доказів або аналізу складної судової практики, а позовна заява має типовий характер.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 01 серпня 2019 року в справі № 915/237/18, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. При визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи, тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).
Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Оцінюючи заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді , на предмет їх пропорційності складності справи, враховуючи принципи розумності та необхідності понесених витрат, суд погоджується з доводами відповідача про їх завищений розмір.
Суд виходить із того, що витрати позивача на правничу допомогу не є співмірними з обсягом наданої йому допомоги, так як категорія справи не є складною та не потребує значного часу для її вивчення та підготовки. 
З урахуванням зазначеного, зважаючи на позицію відповідача щодо неспівмірності витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що в цій справі наявні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, проте у зменшеному до 5000,00 гривень , тобто у розмірі, що є співмірним з ціною позову, зі складністю справи, яка є малозначною, наданим адвокатом обсягом послуг, та відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТСЕРВІС» заборгованість за Кредитним договором №240219-004 від 19.02.2024 у розмірі 34366,83 грн, яка складається з: 13903,19 гривень – прострочена заборгованість за сумою кредиту, 20463,64 гривень – прострочена заборгованість за процентами.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТСЕРВІС» судовий збір у сумі 2662,40 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 гривень.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач : Товариство з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТСЕРВІС», місцезнаходження: 01133, вул. Коновальця Євгена, буд. 36-Д, приміщення 65-з, м. Київ, код ЄДРПОУ 41125531.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 від 06.12.2023, орган, що видав 7133, РНОКП НОМЕР_3 .
Текст рішення складений 05.06.2026.

Суддя О.В. Щербак