РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
11 травня 2026 р.  Справа № 120/17087/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:
У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення № 172850028579 від 29.09.2025 про відмову у призначенні пенсії на заміну рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії від 02.09.2025. 
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 02.09.2025 позивачу призначено пенсію та 17.09.2025 видано пенсійне посвідчення. Однак 29.09.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення №17850028579 від 29.09.2025 про відмову у призначенні пенсії на заміну рішення від 02.09.2025, зазначивши, що період роботи з 10.06.1991 по 15.08.1992 у кооперативі "Полісся" не може бути зарахований до страхового стажу через неточності у записах трудової книжки та необхідність підтвердження цього періоду первинними документами.
Позивач вважає вказане рішення пенсійного органу протиправним, а тому через свого представника звертається до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою від 15.12.2025 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому проваджені).
Відповідач, скориставшись своїм процесуальним правом, подав відзив, у якому заперечує позовні вимоги. По суті спору відповідач вказав на законності спірного рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно Закону №1058 через відсутність у нього необхідного страхового стажу. Відповідач зазначає, що до загального страхового стажу позивачу не зараховано період роботи в кооперативі "Полесье" з 21.06.1991 по 15.08.1992, оскільки запис в трудовій книжці від 18.05.1983р, внесений з порушенням вимог Інструкції №58.
Суд зазначає, що у цій справі відбувся повторний автоматизований розподіл справи між суддями, оскільки наказом Вінницького окружного адміністративного суду від 05.03.2026 за № 005-К суддя Сало П.І. виключений зі штату суду, у зв`язку з призначенням на посаду судді апеляційного адміністративного суду.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2026 справу №120/17087/25 передано для розгляду судді Вінницького окружного адміністративного суду Дмитришеній Р.М.
Ухвалою від 20.03.2026 адміністративну справу прийнято до провадження, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку письмового провадження.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову та відзиву, встановив такі обставини.
Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14.08.2025 звернувся до територіального відділу Пенсійного фонду України з заявою та документами щодо призначення пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.
Рішенням територіального пенсійного органу від 02.09.2025 за номером ПС 172850028579 призначено пенсію за віком, визначивши страховий стаж позивача 22 роки 1 місяць 10 днів (а.с. 12).
Позивачу 17.09.2025 видано пенсійне посвідчення (а.с. 14).
Надалі, органом пенсійного фонду ініційовано питання щодо перегляду рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 . 
Заява позивача про призначення пенсії з метою проведення перевірки для доопрацювання в частині перегляду страхового стажу, за принципом екстериторіальності засобами програмного забезпечення розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області для опрацювання (а.с. 45-47).
За результатами розгляду винесено рішення від 29.09.2025 №172850028579 про відмову у призначенні пенсії на заміну рішення про призначення пенсії від 02.09.2025 ОСОБА_1 , в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (а.с. 60).
За змістом спірного рішення страховий стаж Позивача становить: 20 років 11 місяців 15 днів. До стахового стажу за наданими документами до загального страхового стажу не зараховано: період роботи в кооперативі "Полесье" з 21.06.1991 по 15.08.1992, оскільки запис в трудовій книжці від 18.05.1983р, внесений з порушенням вимог Інструкції №58 (номер та дата наказу на прийняття на роботу дописано іншою особою та чорнилом іншого кольору). Відповідно до записів вищевказаної трудової книжки на сторінках 8-9, під №12-13 (які анульовано) дата прийняття на роботу 20.06.1991 (наказ №5 від 20.06.1991), не відповідає даті прийняття на роботу 10.06.1991 (наказ № 5 від 20.06.1991) згідно із записам №12-13 на сторінках 18-19 та перетинається із попереднім періодом роботи. Зважаючи на вищезазначене, період роботи потребує підтвердження первинними документами.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон від 09.07.2003 № 1058-IV).
Відповідно до ст. 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону від 09.07.2003 №1058-IV).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).
Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із не зарахуванням позивачу до страхового стажу період роботи в кооперативі "Полесье" з 21.06.1991 по 15.08.1992, оскільки запис в трудовій книжці від 18.05.1983р, внесений з порушенням вимог Інструкції №58. 
Основним документом, що підтверджує стаж роботи працівника з огляду на положення статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, є трудова книжка.
Положеннями пункту 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами необхідне лише у випадку її відсутності або відсутності в ній необхідних записів.
Так, спірними у трудовій книжці позивача від 18.05.1983р. є записи №12-13 на стор 8, 18 щодо період роботи в кооперативі "Полесье" з 21.06.1991 по 15.08.1992 (а.с. 10, 10 зворот, 41, 41 зворот).
Суд зазначає, що вимоги до ведення та заповнення трудових книжок працівників у період до 1992 року включно визначала Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252; зі змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 №412; далі Інструкція №162).
Разом з тим, наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція №58) та визначено, що з прийняттям цього наказу Інструкція №162 не застосовується.
Суд зауважує, що положення Інструкції №162 та Інструкції №58 узгоджуються за своєю структурою й змістом,тому не потребують повторення.
Так, за змістом пункту 1.1. глави 1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
За правилами пункту 2.4. глави 2 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами. Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до пункту 2.14 Інструкції №58, у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.
У пункті 2.6. глави 2 цієї ж Інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Згідно із трудовою книжкою позивача записи за №№12, 13 анульовано, що закріплено підписом та скріплено печаткою кооперативу "Полесье" (а.с. 41).
Наступним, на арк 18-19 трудової книжки внесено записи, зокрема, за №12 - 10.06.1991 - прийнятий на посаду різчика скла, №13 - 15.08.1992 - звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП, підстава - Пр №5 від 20.06.1991, Пр №23 від 15.08.1992 відповідно (а.с. 41 зворот). 
Ці записи завірені підписом голови кооперативу та скріплені печаткою.
Отже, записи за №№12, 13 на арк 8-9 анульовані в установленому порядку, наступні записи на арк 18-19 трудової книжки оформлені належним чином. 
Щодо доводів відповідача про заповнення трудової книжки чорнилом іншого кольору, суд відхиляє, оскільки виконання окремого напису іншим кольором не обов`язково свідчить про те, що такий напис дописано не відповідальною особою та не під час оформлення трудової книжки позивача, що потребує завірянню в передбачено чинним законодавством порядку.
Суд зазначає, що на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
Висновки аналогічного характеру викладені в постанові Верховного Суду від 29.03.2019 у справі №548/2056/16-а, від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Водночас, за змістом наведених норм відповідальним за заповнення трудової книжки є уповноважений орган.
За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 р. у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для не врахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Поряд із цим суд зауважує, що особа не може відповідати за правильність та повноту оформлення її трудової книжки та бухгалтерських документів уповноваженою особою і, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини уповноваженого органу не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах або обрахунку страхового стажу.
Висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 р. по справі №687/975/17.
При цьому, суд враховує, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи стосовно якої її оформлено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Отже, здійснення записів у трудовій книжці та їх належне оформлення законодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе не вчинення такого запису або його неналежне оформлення не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судому постановах від 02 лютого 2018 року у справі №677/277/17, від 26 червня 2019 року у справі №423/3762/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №683/737/17, від 09 серпня 2019 у справі №654/890/17, від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.
Суд зазначає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Неточність в записах в трудовій книжці та інших документах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, що дає особі право на призначення пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Зрештою, наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.
Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №127/9055/17.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність необхідного страхового стажу, а не дотримання формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а.
Отже, суд погоджується з доводами позивача про порушення його права на належне пенсійне забезпечення, а рішення відповідача не відповідає критеріям правомірних, обумовлених статтею 2 КАС України.
За наведених підстав, рішення відповідача від 29.09.2025 №172850028579 про відмову у призначенні пенсії на заміну рішення про призначення пенсії від 02.09.2025 ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.
Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Згідно з ч.1ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, судові витрати понесені позивачем підлягають відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 29.09.2025 №172850028579 про відмову у призначенні пенсії на заміну рішення про призначення пенсії від 02.09.2025 ОСОБА_1 .
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ 13322403, місцезнаходження: вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005).

Повне судове рішення складено 11.05.2026.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна