ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/301/26 

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., за участю секретаря судового засідання Ярощук О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕДКОР" (35600, Рівненська обл., місто Дубно, вул. Галицького, 9; код ЄДРПОУ 38503604)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРЛИЧ" (35100, Рівненська обл., Дубенський р-н, селище Млинів, вул.Народна, будинок 50; код ЄДРПОУ 36921849)
про стягнення 358 504 грн 18 коп.

за участі представників:
від позивача: Паращинець Володимир Миколайович;
від відповідача: Тарновецький Павло Ярославович;

ВСТАНОВИВ:

Заяви і клопотання сторін, процесуальні рішення.
16 березня 2026 року через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС до Господарського суду Рівненської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕДКОР" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРЛИЧ" про стягнення 358 504 грн 18 коп., з яких: 300 000,00 грн основний борг, 38 375,34 грн пеня, 7 025,03 грн 3 % річних, 13 103,81 грн інфляційні втрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на невиконання відповідачем умов Договору про надання охоронних послуг №16 від 03.01.2019 в частині повного та своєчасного проведення розрахунків за період із квітня по серпень 2025 року.
Ухвалою від 18.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/301/26. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи призначено на 16.04.2026. Визначено відповідачу строк для подання заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - 10 днів з дня вручення даної ухвали. Запропоновано сторонам подати заяви по суті спору та встановлено процесуальні строки для подання таких заяв.
02 квітня 2026 року від відповідача надійшов відзив, у якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог. У відзиві ТОВ "ТЕРЛИЧ" вказує, що між ним та ТОВ "ЛЕДКОР" було укладено два договори про надання охоронних послуг № 16 від 03 січня 2019 року та № 12 від 15 жовтня 2015 року. У першому договорі № 16 від 03 січня 2019 року на підставі якого пред`явлено позов було погоджено, що оплата за послуги здійснюється щомісячно згідно наданих рахунків, які повинні бути надані до 5-го числа наступним за розрахунковим місяця. В порушення п.5.2. Договору ТОВ "ЛЕДКОР" не надавав ТОВ "ТЕРЛИЧ" рахунків на оплату послуг, тому ТОВ "ТЕРЛИЧ" змушене було оплачувати надані послуги без наданих рахунків, а з посиланням на Договір, що підтверджується платіжними інструкціями. Водночас надані позивачем в якості доказів рахунки на оплату є неналежними, оскільки стосуються не Договору № 16 від 03.01.2019, за яким заявлено позовні вимоги, а Договору № 12 від 15.10.2015, який не є підставою даного позову. 
Також зазначає, ТОВ "ТЕРЛИЧ" не порушувало умови оплати послуг, визначених п.5.2. Договору, тому вимоги ТОВ "ЛЕДКОР" про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних є протиправними. При цьому, ТОВ "ЛЕДКОР" до позовної заяви надало докази надання послуг, передбачених Договором, на загальну суму 328 800,00 грн. та оплати ТОВ "ТЕРЛИЧ" послуг на загальну суму 150 400,00 грн., не надавши як докази платіжні інструкції про здійснення ТОВ "ТЕРЛИЧ" в квітні, червні та липні 2025 року на загальну суму 94 400,00 грн. Із 15 серпня 2025 року дія Договору була припинена за згодою сторін. Таким чином безпідставною є вимога про стягнення пені на підставі п.6.2. Договору за період з 13.10.2025-13.03.2026, оскільки в цей період Договір вже не діяв.
15 квітня 2026 року від позивача надійшла відповідь на відзив та клопотання про поновлення процесуального строку подання відповіді на відзив.
16 квітня 2026 року у судовому засіданні представник позивача просив суд поновити строк на подання відповіді на відзив, обґрунтовуючи його пропуск тим, що відзив було фактично отримано із затримкою через технічні особливості функціонування підсистеми «Електронний суд», у зв`язку з чим можливість ознайомитися з його змістом видалася після спливу встановленого судом строку, при тому була необхідність додаткового часу для підготовки обґрунтованої відповіді та перевірки розрахунків.
Дослідивши у судовому засіданні 16.04.2026 матеріали справи із урахуванням доводів позивача, суд протокольною ухвалою визнав причини пропуску строку на подання відповіді на відзив поважними, прийняв та долучив до матеріалів справи № 918/301/26 відповідь на відзив, постановив здійснювати подальший розгляд справи з урахуванням даної заяви по суті спору. При цьому суд виходив із наступного.
За умовами ч. 1 ст. 184 ГПК України у строк, встановлений судом, позивач має право подати відповідь на відзив, а відповідач - заперечення.
Ухвалою від 18.03.2026, серед іншого, запропоновано позивачу - у строк протягом 5-ти днів з дня отримання відзиву подати до суду відповідь на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України. Судом встановлено, що ТОВ "ЛЕДКОР" отримало відзив 02.04.2026 о 15:03 год. що підтверджується квитанцією № 6560684.
Відтак строк на подання відповіді на відзив сплинув 08.04.2026.
Відповідь на відзив, надійшла до суду 15.04.2026, тобто із пропуском строку, встановленого судом, на 8 днів.
Згідно зі ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Заслухавши позицію позивача щодо причин поважності пропуску строку на подання відповіді на відзив, думку представника відповідача, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи.
Основоположними елементами права на справедливий суд є верховенство права та належне здійснення правосуддя.
Право на суд поширюється на здійснення окремих судових процедур.
У демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення ( Delcourt v. Belgium).
Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві (Bellet v. France).
Як вбачається із практики Європейського суду з прав людини, яку він викладає у своїх рішеннях, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Суд повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).
У відповіді на відзив позивач вказує, що у період з 03.01.2019 по 15.08.2025 надав відповідачу послуги по Договору про надання охоронних послуг № 16 від 03 січня 2019 року на загальну суму 4 541 200,78грн, що підтверджується актами наданих послуг, підписаними уповноваженими представниками сторін. Відповідач здійснив часткову оплату послуг в період з 03.01.2019 по 15.08.2025 року у розмірі 4 241 200,78 грн, що підтверджується платіжними документами, про що відображено також в Акті звірки розрахунків. Таким чином, протягом тривалого періоду сторони перебували у сталих господарських відносинах, відповідач приймав та оплачував надані послуги, але залишилось неоплаченими 300 000 грн 00 коп. наданих послуг. Посилання відповідача на здійснення додаткових оплат у сумі 94 400,00 грн не спростовують позовні вимоги, адже враховані у суму боргу за попередні періоди (до квітня 2025) та відображені в Акті звірки розрахунків. Факт надання послуг підтверджується актами, підписаними сторонами, що свідчить про прийняття відповідачем результату послуг. А доводи відповідача про відсутність рахунків не впливають на виникнення обов`язку.
Щодо нарахування пені позивач у відповіді на відзив вказує, що враховує, що дія договору була припинена 15.08.2025 за згодою сторін. З огляду на правову позицію Верховного Суду (зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №320/5115/17), нарахування неустойки (пені), передбаченої договором, можливе лише в межах строку дії договору. Отже, пеня підлягає нарахуванню виключно за період прострочення виконання грошового зобов`язання, який мав місце до припинення договору. Таким чином, доводи відповідача є частково обґрунтованими лише в частині періоду нарахування пені, однак не спростовують право позивача на її стягнення за період дії договору.
У судовому засіданні 16.04.2026 протокольною ухвалою було оголошено перерву з розгляду справи по суті на 05.05.2026.
16 квітня 2026 року від ТОВ "ЛЕДКОР" надійшло клопотання про долучення доказів.
20 квітня 2026 року від ТОВ "ТЕРЛИЧ" надійшли заперечення на відповідь на відзив. У даній заяві по суті спору відповідач наголошує, що наданий позивачем Акт звірки взаємних розрахунків за період 01 січня 2019 по 16 березня 2026 року не погоджений ТОВ "ТЕРЛИЧ", а тому він не може свідчити про визнання зазначеної в ньому заборгованості, але такий акт містить дані бухгалтерського обліку ТОВ "ЛЕДКОР", а тому може бути використаний з метою дослідження розрахунку заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані наявністю заборгованості за договором про надання охоронних послуг № 16 від 03 січня 2019 року. З акту звірки взаємних розрахунків за період 01 січня 2019 по 16 березня 2026 року вбачається наявність сальдо початкове станом на 01.01.2019 в розмірі 75 249,60 грн, хоча договір, на підставі якого обґрунтовані позовні вимоги, був укладений тільки 03 січня 2019 року. ТОВ "ЛЕДКОР" не обґрунтувало та не надало жодних доказів наявності сальдо початкове станом на 01.01.2019 в розмірі 75 249,60 грн. ТОВ "ЛЕДКОР" також не надало жодного акту наданих послуг за період з 03 січня 2019 року по вересень 2019 року, а тому ТОВ "ЛЕДКОР" не обґрунтовано надання послуг за цей період, що за даними вище згаданого акту звірки становить 308 854,80 грн. Крім того, надані акти наданих послуг № 135 від 30 вересня 2019 р., № 156 від 31 жовтня 2019 р., № 176 від 29 листопада 2019 р., № 7 від 31 січня 2020 р. на загальну суму 154 368,00 грн. є неналежними доказами, оскільки стосуються не договору № 16 від 09.01.2019, за яким заявлено позовні вимоги, а договору № 12 від 15.10.2015. Тобто ТОВ "ЛЕДКОР" безпідставно та необґрунтовано включило до розрахунку заборгованості наявність зобов`язань ТОВ "ТЕРЛИЧ" на загальну суму 538 472,40 грн. (75 249,60 грн. + 308 854,80 грн. + 154 368,00 грн.), що значно перевищує суму позовних вимог. В порушення п.5.2. договору про надання охоронних послуг № 16 від 03 січня 2019 року ТОВ "ЛЕДКОР" не надавало ТОВ "ТЕРЛИЧ" рахунків на оплату послуг передбачених таким договором.
У судовому засіданні 05.05.2026 протокольною ухвалою було оголошено перерву з розгляду справи по суті на 07.05.2026.
07 травня 2026 року від ТОВ "ТЕРЛИЧ" надійшло клопотання про долучення доказів.
07 травня 2026 року у судове засідання з`явились представники позивача та відповідача.
Господарський суд, дослідивши клопотання представників позивача та відповідача про долучення доказів, заслухавши доводи щодо поважності причин пропуску на подання доказів, дійшов висновку про їх долучення до матеріалів справи із огляду на наступне.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. (ч. 8 ст. 80 ГПК України).
В обґрунтування причин пропуску строку на долучення доказів позивач вказав, що мав намір подати докази разом із відповіддю на відзив, однак у зв`язку із тим, що фізично не встигали зібрати всі докази щоб спростувати заперечення відповідача, договори про реструктуризацію заборгованості від 12.09.2025 та від 06.10.2025 підписані відповідачем були подані суду із пропуском строку.
В обґрунтування причин пропуску строку на долучення доказів відповідач вказав, що в судовому засіданні 05.05.2026 було поставлено сумнів наявність договору № 12 від 15.10.2015. Відтак виникла необхідність подати суду цей договір.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
У постанові від 08.11.2023 у справі № 905/993/22 Верховний Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Суд зауважує, що принцип “процесуальної рівності сторін” передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").
Відповідно до ст. 166 ГПК України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення. Відповідь на відзив підписується позивачем або його представником. До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені ч. 3 ст. 165 цього Кодексу. Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Пунктом 1 ч. 6 ст. 165 ГПК України передбачено, що до відзиву додаються. зокрема докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Системний аналіз вищевказаних положень процесуального законодавства свідчить про те, що під час прийняття позовної заяви до розгляду, суд надає (встановлює) позивачу строк на подання відповіді на відзив, до якої можуть додаватися докази, якими позивач може спростувати доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позов.
Відтак з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи, суд визнав поважними причини пропуску строку на подання як позивачем, так і відповідачем доказів, прийняв та долучив їх до матеріалів справи, а саме: договори про реструктуризацію заборгованості від 12.09.2025 та від 06.10.2025 (надані позивачем) та договір № 12 від 15.10.2015 (наданий відповідачем). 
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 03.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕДКОР» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕРЛИЧ» (замовник) було укладено Договір про надання охоронних послуг №16 (далі — Договір).
Згідно умов Договору позивач зобов`язався надавати послуги з фізичної охорони об`єкта відповідача, котрий знаходиться за адресою: смт. Млинів, вул. Народна, 50, а відповідач – оплачувати надані послуги у строки та на умовах, визначених договором.
Відповідно до п. 5.1. Договору вартість послуг виконавця визначається із розрахунку 25 грн 70 коп. за 1 годину охорони одним охоронником і оформляється «протоколом узгодження ціни» (додаток № 4 до Договору).
Згідно з п. 5.2 Договору оплата за охорону здійснюється «Замовником» щомісячно, згідно наданих «Виконавцем» рахунків, до 5-го числа наступного за розрахунковим місяцем
Із протоколу узгодження договірної ціни від 03.01.2019 видно, що виконавець забезпечує прийнятi на себе зобов`язання шляхом розмiщення на території, що охороняється 2 (двома) цілодобовими постами. Оплата за наданi oxopoнні послуги здійснюється на підставі отриманих рахунків фактичних витрат по охороні щомісячно, не пізніше 5 числа наступного за розрахунковим місяця.
Із матеріалів справи встановлено, що 03.01.2019 між позивачем та відповідачем було підписано Акт прийняття об`єкта під охорону. У акті вказано, що починаючи з 20-00 години 03.01.2019 виконавець приступив до виконання своїх обов`язків по фізичній охороні території, будівель, споруд та iнших примiщень i майна, що знаходяться за адресою: смт. Млинів, вул. Народна, 50, Млинiвського району, Рівненської областi, що охороняється за Договором № 16 від 03.01.2019 на об`єктi замовника. Пiд охорону прийнято: територiю та будiвлi ТОВ «Терлич». Даний акт є невід`ємною частиною Договору.
Із акту обстеження стану технічної укріпленості об`єкта від 03.01.2019 видно, що на об`єктi здiйснюється виробництво макаронної продукції.
Із протоколу узгодження договірної ціни від 01.01.2024 видно, що замовник оплачує виконавцю суму з розрахунку із 01.01.2024 — 44 грн 00 коп. за 1 годину цілодобового поста протягом календарного місяця; із 01.04.2024 — 50 грн 00 коп. за 1 годину цілодобового поста протягом календарного місяця.
Згідно з Додатковою угодою до Договору від 15.08.2025 сторони за взаємною згодою вирішили припинити із 15.08.2025 дію Договору про надання охоронних послуг № 16 від 03.01.2019.
Позивач доводить, що в період дії Договору - із 03.01.2019 по 15.08.2025 ним як виконавцем було надано відповідачу послуги з охорони на загальну суму 4 465 951 грн 18 коп. (4 541 200,78 грн - 75 249 грн 60 коп. = 4 465 951 грн 18 коп.), що підтверджується актами наданих послуг, підписаними уповноваженими представниками сторін, а також актом звірки розрахунків. У акті звірки розрахунків (який підписаний лише з боку позивача) відображено, що виконавцем було надано відповідачу послуги з охорони по актах: від 31.01.2019 на суму 38 241,60 грн; від 28.02.2019 на суму 900,00 грн; від 29.03.2019 на суму 34 540,80 грн; від 30.04.2019 на суму 38 241,60 грн; від 31.05.2019 на суму 34 540,80 грн; від 27.06.2019 на суму 37 008,00 грн; від 31.07.2019 на суму 37 008,00 грн; від 05.08.2019 на суму 8 190,00 грн; від 30.08.2019 на суму 37 008,00 грн; від 30.09.2019 на суму 36 010,60 грн; від 31.10.2019 на суму 37 008,00 грн; від 29.11.2019 на суму 1 275,00 грн; від 29.11.2019 на суму 37 008,00 грн; від 31.12.2019 на суму 38 241,60 грн; від 31.01.2020 на суму 42 110,40 грн; від 28.02.2020 на суму 39 393,60 грн; від 31.03.2020 на суму 42 110,40 грн; від 30.04.2020 на суму 40 752,00 грн; від 31.05.2020 на суму 42 110,40 грн; від 30.06.2020 на суму 40 752,00 грн; від 31.07.2020 на суму 42 110,40 грн; від 31.08.2020 на суму 42 110,40 грн; від 30.09.2020 на суму 40 752,00 грн; від 30.10.2020 на суму 42 110,40 грн; від 30.11.2020 на суму 40 752,00 грн; від 31.12.2020 на суму 42 110,40 грн; від 31.01.2021 на суму 50 532,48 грн; від 23.02.2021 на суму 7 553,80 грн; від 26.02.2021 на суму 2 900,00 грн; від 28.02.2021 на суму 45 642,24 грн; від 31.03.2021 на суму 50 532,48 грн; від 30.04.2021 на суму 48 902,40 грн; від 31.05.2021 на суму 50 532,48 грн; від 30.06.2021 на суму 48 902,40 грн; від 30.07.2021 на суму 50 532,48 грн; від 31.08.2021 на суму 50 532,48 грн; від 30.09.2021 на суму 48 902,40 грн; від 29.10.2021 на суму 50 532,48 грн; від 30.11.2021 на суму 48 902,40 грн; від 31.12.2021 на суму 50 532,48 грн; від 31.01.2022 на суму 50 532,48 грн; від 28.02.2022 на суму 45 642,24 грн; від 31.03.2022 на суму 50 532,48 грн; від 30.04.2022 на суму 48 902,40 грн; від 31.05.2022 на суму 50 532,48 грн; від 30.06.2022 на суму 59 904,00 грн; від 29.07.2022 на суму 61 900,80 грн; від 31.08.2022 на суму 61 900,80 грн; від 30.09.2022 на суму 59 904,00 грн; від 31.10.2022 на суму 61 900,80 грн; від 30.11.2022 на суму 59 904,00 грн; від 30.12.2022 на суму 61 900,80 грн; від 31.01.2023 на суму 61 900,80 грн; від 28.02.2023 на суму 55 910,40 грн; від 31.03.2023 на суму 61 900,80 грн; від 30.04.2023 на суму 59 904,00 грн; від 31.05.2023 на суму 61 900,80 грн; від 30.06.2023 на суму 59 904,00 грн; від 31.07.2023 на суму 61 900,80 грн; від 31.08.2023 на суму 61 900,80 грн; від 30.09.2023 на суму 59 904,00 грн; від 31.10.2023 на суму 61 900,80 грн; від 30.11.2023 на суму 59 904,00 грн; від 30.11.2023 на суму 64 131,00 грн; від 30.11.2023 на суму 34 104,00 грн; від 29.12.2023 на суму 61 900,80 грн; від 12.01.2024 на суму 2 000,00 грн; від 31.01.2024 на суму 65 472,00 грн; від 29.02.2024 на суму 61 248,00 грн; від 31.03.2024 на суму 65 472,00 грн; від 30.04.2024 на суму 72 000,00 грн; від 31.05.2024 на суму 74 400,00 грн; від 17.06.2024 на суму 510,00 грн; від 17.06.2024 на суму 1 400,00 грн; від 30.06.2024 на суму 72 000,00 грн; від 31.07.2024 на суму 74 400,00 грн; від 31.08.2024 на суму 74 400,00 грн; від 13.09.2024 на суму 1 000,00 грн; від 30.09.2024 на суму 72 000,00 грн; від 31.10.2024 на суму 74 400,00 грн; від 30.11.2024 на суму 72 000,00 грн; від 31.12.2024 на суму 74 400,00 грн; від 31.01.2025 на суму 74 400,00 грн; від 28.02.2025 на суму 67 200,00 грн; від 31.03.2025 на суму 74 400,00 грн; від 30.04.2025 на суму 72 000,00 грн; від 31.05.2025 на суму 74 400,00 грн; від 30.06.2025 на суму 72 000,00 грн; від 31.07.2025 на суму 74 400,00 грн; від 15.08.2025 на суму 36 000,00 грн.
При цьому позивач стверджує, що відповідач у період з 24.01.2019 по 05.12.2025 здійснив оплату наданих послуг на загальну суму 4 241 200 грн 78 коп., що підтверджується відповідними платіжними документами, а також про це відображено у графі "Кредит" Акта звірки взаємних розрахунків, а саме: 24.01.2019 на суму 37 008,00 грн, 15.02.2019 на суму 38 241,60 грн, 23.04.2019 на суму 39 141,60 грн, 26.06.2019 на суму 38 241,60 грн, 01.08.2019 на суму 38 241,60 грн, 17.09.2019 на суму 38 241,60 грн, 30.09.2019 на суму 2 231,00 грн, 30.09.2019 на суму 36 010,60 грн, 04.11.2019 на суму 37 008,00 грн, 29.11.2019 на суму 38 241,60 грн, 14.01.2020 на суму 38 283,00 грн, 07.02.2020 на суму 36 966,60 грн, 07.02.2020 на суму 1 275,00 грн, 06.03.2020 на суму 42 110,40 грн, 31.03.2020 на суму 39 393,60 грн, 30.04.2020 на суму 42 110,40 грн, 01.06.2020 на суму 40 752,00 грн, 03.07.2020 на суму 42 110,40 грн, 05.08.2020 на суму 40 752,00 грн, 05.10.2020 на суму 42 110,40 грн, 18.11.2020 на суму 42 110,40 грн, 20.11.2020 на суму 40 752,00 грн, 01.02.2021 на суму 10 000,00 грн, 02.02.2021 на суму 10 000,00 грн, 03.02.2021 на суму 10 000,00 грн, 04.02.2021 на суму 10 752,00 грн, 15.02.2021 на суму 10 000,00 грн, 24.02.2021 на суму 288,50 грн, 28.02.2021 на суму 50 532,48 грн, 27.04.2021 на суму 10 000,00 грн, 29.04.2021 на суму 35 930,74 грн, 03.06.2021 на суму 25 000,00 грн, 04.06.2021 на суму 25 243,98 грн, 04.06.2021 на суму 288,50 грн, 01.07.2021 на суму 10 000,00 грн, 09.07.2021 на суму 10 000,00 грн, 12.07.2021 на суму 10 000,00 грн, 15.07.2021 на суму 20 532,48 грн, 20.08.2021 на суму 10 000,00 грн, 31.08.2021 на суму 38 902,40 грн, 17.09.2021 на суму 20 000,00 грн, 27.09.2021 на суму 30 532,48 грн, 03.11.2021 на суму 50 538,48 грн, 10.11.2021 на суму 8 896,40 грн, 11.11.2021 на суму 40 000,00 грн, 28.12.2021 на суму 50 532,48 грн, 11.02.2022 на суму 48 902,40 грн, 15.02.2022 на суму 50 532,48 грн, 25.02.2022 на суму 50 532,48 грн, 01.04.2022 на суму 45 642,24 грн, 19.05.2022 на суму 25 000,00 грн, 20.05.2022 на суму 25 532,48 грн, 16.06.2022 на суму 48 902,40 грн, 07.07.2022 на суму 50 532,48 грн, 29.07.2022 на суму 59 904,00 грн, 12.08.2022 на суму 30 000,00 грн, 31.08.2022 на суму 31 900,80 грн, 29.09.2022 на суму 61 900,80 грн, 27.10.2022 на суму 59 904,00 грн, 30.11.2022 на суму 61 900,80 грн, 26.12.2022 на суму 59 904,00 грн, 30.12.2022 на суму 61 900,80 грн, 24.02.2023 на суму 61 900,80 грн, 31.03.2023 на суму 55 910,40 грн, 27.04.2023 на суму 61 900,80 грн, 25.05.2023 на суму 59 904,00 грн, 29.06.2023 на суму 61 900,80 грн, 28.07.2023 на суму 59 904,00 грн, 30.08.2023 на суму 61 900,80 грн, 29.09.2023 на суму 61 900,80 грн, 27.10.2023 на суму 59 904,00 грн, 17.11.2023 на суму 98 235,00 грн, 29.11.2023 на суму 61 900,00 грн, 04.01.2024 на суму 59 904,80 грн, 29.01.2024 на суму 61 900,80 грн, 29.01.2024 на суму 2 000,00 грн, 29.02.2024 на суму 65 472,00 грн, 28.03.2024 на суму 61 248,00 грн, 26.04.2024 на суму 65 472,00 грн, 21.05.2024 на суму 72 000,00 грн, 27.06.2024 на суму 74 400,00 грн, 27.06.2024 на суму 1 910,00 грн, 29.07.2024 на суму 72 000,00 грн, 28.08.2024 на суму 74 400,00 грн, 02.10.2024 на суму 74 400,00 грн, 02.10.2024 на суму 1 000,00 грн, 31.10.2024 на суму 72 000,00 грн, 04.12.2024 на суму 74 400,00 грн, 30.01.2025 на суму 72 000,00 грн, 03.03.2025 на суму 74 400,00 грн, 08.04.2025 на суму 74 400,00 грн, 17.06.2025 на суму 10 000,00 грн, 30.06.2025 на суму 10 000,00 грн, 31.07.2025 на суму 50 400,00 грн, 30.09.2025 на суму 50 000,00 грн, 14.11.2025 на суму 50 000,00 грн та 05.12.2025 на суму 50 000,00 грн. 
Відтак кінцеве сальдо (тобто заборгованість відповідача) за Договором № 16 від 03.01.2019 обліковується у розмірі 300 000 грн 00 коп.
Із акту звірки взаємних розрахунків, наданого позивачем, котрий підписаний лише з боку позивача, вбачається, що початкове сальдо складало 75 249 грн 60 коп. Тобто станом на момент укладення Договору за відповідачем уже обліковувалася заборгованість у розмірі 75 249 грн 60 коп.
У запереченнях на відповідь на відзив відповідач звертає увагу, що договір, на підставі якого обґрунтовані позовні вимоги, був укладений тільки 03 січня 2019 року, а це початкове сальдо станом на 01.01.2019 у розмірі 75 249 грн 60 коп. жодним чином є не обґрунтованим.
В той же час, дослідивши матеріали справи у сукупності, судом встановлено, що перед укладенням Договору № 16 від 03.01.2019, між сторонами існували правовідносини, які ґрунтувалися на Договорі № 12 від 15.10.2015. Згідно із означеним Договором № 12 від 15.10.2015 Замовник ТОВ «Терлич» передає, а виконавець ТОВ «Ледкор» приймає на себе обов`язки по фізичній охороні території, будівель, споруд та інших приміщень і майна, що знаходяться за адресою: смт. Млинів Рівненської області, вул. Народна, 50 ("Об`єкт"), згідно Акту прийняття об`єкту під охорону (додаток №1 до даного Договору). 
Згідно з п. 5.1. Договору № 12 вартість послуг виконавця визначається з розрахунку 15 грн. 00 коп. за 1 (одну) годину охорони одним охоронником і оформляється "Протоколом узгодження ціни" (додаток №-4 до Договору). 
Оплата за охорону здійснюється "Замовником" щомісячно, згідно наданих "Виконавцем рахунків, до 5-го числа наступного за розрахунковим місяця (п. 5.2. Договору № 12). Даний Договір вступає в силу з 15 жовтня 2015 року і діє по 15 жовтня 2016 року.
Пунктом 12.2 Договору № 12 визначено, що якщо за один місяць до закінчення терміну Договору жодна зі Сторін письмово не вимагатиме його припинення, Договір вважається продовженим на тих же умовах на той саме строк без обмежень у повторенні.
Сторонами у по даній справі не заперечується існування та дії між ними Договору № 12 від 15.10.2015.
Суд виснує, що із наданих сторонами доказів та із огляду на принцип вірогідності доказів, початкове сальдо у розмірі 75 249 грн 60 коп. виникло під час дії Договору № 12 від 15.10.2015 та було перенесено на період дії Договору № 16 від 03.01.2019. Тобто вказана заборгованість відповідача у розмірі 75 249 грн 60 коп. існувала на момент укладення Договору № 16 від 03.01.2019 та була погашена відповідачем вже під час дії Договору № 16 від 03.01.2019.
Відповідач у заявах по суті спору заперечує проти задоволення позовних вимог та вказує що в порушення п.5.2. Договору про надання охоронних послуг № 16 від 03.01.2019 ТОВ "ЛЕДКОР" не надавало ТОВ "ТЕРЛИЧ" рахунків на оплату послуг передбачених таким Договором.
Суд виснує, що за усталеною практикою Верховного Суду наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату, оскільки такий обов`язок виникає на підставі договору, а не на підставі рахунку (постанови Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 915/641/19, від 28.03.2018 у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018 у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18).
Наведене спростовує доводи відповідача.
Крім цього, відповідач акцентує увагу, що надані акти наданих послуг № 135 від 30 вересня 2019 р., № 156 від 31 жовтня 2019 р., № 176 від 29 листопада 2019 р., № 7 від 31 січня 2020 р. на загальну суму 154 368,00 грн. є неналежними доказами, оскільки стосуються не Договору № 16 від 09.01.2019, за яким заявлено позовні вимоги, а Договору № 12 від 15.10.2015. Те ж саме відповідач стверджує про рахунки за 2025 рік, що містяться в матеріалах справи.
Щодо вказаних доводів відповідача суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що в підтвердження надання послуг по Договору № 16 від 03.01.2019 позивачем долучено наступні акти надання послуг, підписані як позивачем так і відповідачем без зауважень, а саме:
- № 135 від 30.09.2019 на суму 37 008 грн 00 коп. (Договір № 12 від 15.10.2015);
- № 156 від 31.10.2019 на суму 38 241 грн 60 коп. (Договір № 12 від 15.10.2015);
- № 176 від 29.11.2019 на суму 37 008 грн 00 коп. (Договір № 12 від 15.10.2015);
- № 195 від 31.12.2019 на суму 38 241 грн 60 коп;
- № 7 від 31.01.2020 на суму 42 110 грн 40 коп; (Договір № 12 від 15.10.2015);
- № 26 від 28.02.2020 на суму 39 393 грн 60 коп.;
- № 46 від 31.03.2020 на суму 42 110 грн 40 коп. 
- № 67 від 30.04.2020 на суму 40 752 грн 00 коп.
- № 87 від 31.05.2020 на суму 42 110 грн 40 коп.
- № 100 від 30.06.2020 на суму 40 752 грн 00 коп;
- № 118 від 31.07.2020 на суму 42 110 грн 40 коп;
- № 141 від 31.08.2020 на суму 42 110 грн 40 коп;
- № 161 від 30.09.2020 на суму 40 752 грн 00 коп.
- № 173 від 30.10.2020 на суму 42 110 грн 40 коп.
- № 193 від 30.11.2020 на суму 40 752 грн 00 коп;
- № 220 від 31.12.2020 на суму 42 110 грн 40 коп.
- № 1 від 31.01.2021 на суму 50 532 грн 48 коп.
- № 17 від 26.02.2021 на суму 2 900 грн 00 коп. (послуги з налаштування систем відеоспостереження);
- № 38 від 31.03.2021 на суму 50 532 грн 48 коп.;
- 54 від 30.04.2021 на суму 48 902 грн 40 коп;
- 68 від 31.05.2021 на суму 50 532 грн 48 коп;
- № 87 від 30.06.2021 на суму 48 902 грн 40 коп.;
- № 99 від 30.07.2021 на суму 50 532 грн. 48 коп;
- № 120 від 31.08.2021 на суму 50 532 грн 48 коп;
- № 136 від 30.09.2021 на суму 48 902 грн 40 коп;
- № 160 від 29.10.2021 на суму 50 532 грн 48 коп;
- № 189 від 30.11.2021 на суму 48 902 грн 40 коп;
- № 208 від 31.12.2021 на суму 50 532 грн 48 коп;
- № 11 від 31.01.2022 на суму 50 532 грн 48 коп.;
- № 29 від 28.02.2022 на суму 45 642 грн 24 коп.;
- № 48 від 31.03.2022 на суму 50 532 грн 48 коп;
- № 66 від 30.04.2022 на суму 48 902 грн 40 коп;
- № 83 від 31.05.2022 на суму 50 532 грн 48 коп;
- № 104 від 30.06.2022 на суму 59 904 грн 00 коп;
- № 119 від 29.07.2022 на суму 61 900 грн 80 коп;
- №146 від 31.08.2022 на суму 61 900 грн 80 коп;
- № 169 від 30.09.2022 на суму 59 904 грн 00 коп;
- № 201 від 31.10.2022 на суму 61 900 грн 80 коп;
- № 224 від 30.11.2022 на суму 59 904 грн 00 коп;
- № 245 від 30.12.2022 на суму 61 900 грн 80 коп;
- № 8 від 31.01.2023 на суму 61 900 грн 80 коп;
- № 29 від 28.02.2023 на суму 55 910 грн 40 коп;
- № 41 від 31.03.2023 на суму 61 900 грн 80 коп.
- № 59 від 30.04.2023 на суму 59 904 грн 00 коп;
- № 78 від 31.05.2023 на суму 61 900 грн 80 коп;
- № 92 від 30.06.2023 на суму 59 904 грн 00 коп;
- № 110 від 31.07.2023 на суму 61 900 грн 80 коп;
- № 130 від 31.08.2023 на суму 61 900 грн 80 коп;
- № 150 від 30.09.2023 на суму 59 904 грн 00 коп;
- № 164 від 31.10.2023 на суму 61 900 грн 00 коп;
- № 203 від 30.11.2023 на суму 34 104 грн 00 коп. (Договір замовлення на встановлення обладнання);
- № 217 від 29.12.2023 на суму 61 900 грн 80 коп.;
- № 11 від 31.01.2024 на суму 65 472 грн 00 коп.;
- № 30 від 29.02.2024 на суму 61 248 грн 00 коп;
- № 46 від 31.03.2024 на суму 65 472 грн 00 коп;
- № 64 від 30.04.2024 на суму 72 000 грн 00 коп.;
- № 86 від 31.05.2024 на суму 74 400 грн 00 коп;
- № 108 від 30.06.2024 на суму 72 000 грн 00 коп;
- № 125 від 31.07.2024 на суму 74 400 грн 00 коп;
- № 142 від 31.08.2024 на суму 74 400 грн 00 коп.;
- № 162 від 30.09.2024 на суму 72 000 грн 00 коп;
- № 179 від 31.10.2024 на суму 74 400 грн 00 коп;
- № 199 від 30.11.2024 на суму 72 000 грн 00 коп;
- № 221 від 31.12.2024 на суму 74 400 грн 00 коп;
- № 3 від 31.01.2025 на суму 74 400 грн 00 коп;
- № 18 від 28.02.2025 на суму 67 200 грн 00 коп;
- № 87 від 31.03.2025 на суму 74 400 грн 00 коп;
- № 100 від 30.04.2025 на суму 72 000 грн 00 коп;
- № 118 від 31.05.2025 на суму 74 400 грн 00 коп;
- № 126 від 30.06.2025 на суму 72 000 грн 00 коп;
- № 139 від 31.07.2025 на суму 74 400 грн 00 коп;
- № 150 від 15.08.2025 на суму 36 000 грн 00 коп.
Із наданих позивачем актів надання послуг № 135 від 30.09.2019, № 156 від 31.10.2019, № 176 від 29.11.2019, № 7 від 31.01.2020 та відповідних рахунків № 51 від 30.04.2025 на суму 72 000 грн 00 коп., № 69 від 30.05.2025 на суму 74 400 грн 00 коп, № 77 від 30.06.2025 на суму 72 000 грн 00 коп., № 88 від 31.07.2025 на суму 74 400 грн 00 коп, № 98 від 15.08.2025 на суму 36 000 грн 00 коп. вбачається, що у них дійсно міститься посилання на Договір № 12 від 15.10.2015. Разом із тим суд враховує, що після укладення між сторонами Договору № 16 від 03.01.2019 правовідносини сторін фактично не припинялися, предмет договору залишився тим самим, а саме - надання послуг фізичної охорони території, будівель, споруд та іншого майна ТОВ «ТЕРЛИЧ» за адресою: смт. Млинів, вул. Народна, 50.
Судом встановлено, що після укладення Договору № 16 від 03.01.2019 позивач безперервно продовжував надавати відповідачу охоронні послуги, а відповідач такі послуги приймав та здійснював їх оплату, що підтверджується актами наданих послуг та платіжними інструкціями.
При цьому сам лише факт помилкового зазначення у частині актів та рахунків реквізитів Договору № 12 від 15.10.2015 не спростовує факту надання послуг саме у межах триваючих договірних відносин між сторонами та не свідчить про відсутність у відповідача обов`язку оплатити фактично отримані послуги за Договором № 16 від 03.01.2019.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду формальні недоліки у первинних документах не є безумовною підставою для невизнання господарської операції, якщо з інших доказів вбачається реальний рух активів, фактичне виконання робіт чи надання послуг та наявність між сторонами відповідних господарських правовідносин.
За таких обставин доводи відповідача про неналежність актів наданих послуг № 135 від 30.09.2019, № 156 від 31.10.2019, № 176 від 29.11.2019 та № 7 від 31.01.2020 та рахунків за 2025 рік як доказів у справі суд відхиляє як безпідставні.
Справа має бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів а також правдивості твердження заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру (постанова Верховного Суду від 23.10.2024 у справі №753/25081/21).
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що виходячи із принципу вірогідності доказів, після припинення між сторонами правовідносин за Договором № 12 від 15.10.2015 на той самий об`єкт охорони - територію, будівлі, споруди та інше майно ТОВ «ТЕРЛИЧ» за адресою: смт. Млинів, вул. Народна, 50 - сторонами було укладено новий Договір про надання охоронних послуг № 16 від 03.01.2019, який фактично врегулював подальші правовідносини сторін щодо надання охоронних послуг на цьому ж об`єкті.
При цьому суд враховує, що предмет договорів, місце надання послуг, характер зобов`язань сторін та фактична поведінка сторін після 03.01.2019 свідчать про продовження охоронних правовідносин уже в межах нового договору, а тому окреме зазначення у частині первинних документів реквізитів Договору № 12 від 15.10.2015 є наслідком технічного оформлення документів та не спростовує факту надання послуг саме на виконання Договору № 16 від 03.01.2019.
Судом встановлено, що відповідач оплачував послуги за Договором № 16 від 03.01.2019 про що, серед іншого, свідчать платіжні інструкції № 347 від 08.04.2025 на суму 74 400 грн 00 коп, № 513 від 17.06.2025 на суму 10 000 грн 00 коп, № 15496 від 31.07.2025 на суму 10 000 грн 00 коп, № 713 від 30.09.2025 на суму 50 400 грн 00 коп, № 842 від 14.11.2025 на суму 50 000 грн 00 коп, № 900 від 05.12.2025 на суму 50 000 грн 00 коп.
Окрім цього, судом встановлено, що в матеріалах справи міститься два Договори № 1 від 12.09.2025 та № 1 від 06.10.2025 реструктуризації заборгованості, котрі підписані з боку ТОВ "Терлич", зміст яких додатково підтверджує факт існування у відповідача заборгованості саме за Договором про надання охоронних послуг № 16 від 03.01.2019.
У договорі № 1 від 12.09.2025 зафіксовано, що в порядку та на умовах визначених цим Договором Боржник зобов`язується погасити заборгованість перед Кредитором за Договором про надання охоронних послуг №16 від 03.01.2019, яка станом на 12 вересня 2025 року становить 450 400 грн. 00 коп. Боржник зобов`язується сплатити Кредитору грошові кошти передбачені пунктом 1 цього Договору наступному розмірі і в наступні строки:
2.1. 50 400 грн. 00 коп. до 30 вересня 2025 року включно;
2.2. 100 000 грн. 00 коп. до 31 жовтня 2025 року включно;
2.3. 150 000 грн. 00 коп. до 30 листопада 2025 року включно;
2.4. 150 000 грн. 00 коп. до 31 грудня 2025 року включно;
У договорі № 1 від 06.10.2025 зафіксовано, що в порядку та на умовах визначених цим Договором Боржник зобов`язується погасити заборгованість перед Кредитором за Договором про надання охоронних послуг №16 від 03.01.2019, яка станом на 06 жовтня 2025 року становить 400 000 грн. 00 коп. Боржник зобов`язується сплатити Кредитору грошові кошти передбачені пунктом 1 цього Договору наступному розмірі і в наступні строки:
2.1. 100 000 грн. 00 коп. до 31 жовтня 2025 року включно;
2.2. 150 000 грн. 00 коп. до 30 листопада 2025 року включно;
2.3. 150 000 грн. 00 коп, до 31 грудня 2025 року включно.
Означені договори реструктуризації заборгованості так і не були погоджені позивачем (виконавцем).
В той же час суд зазначає, що підписання відповідачем вказаних договорів № 1 від 12.09.2025 та № 1 від 06.10.2025 реструктуризації заборгованості свідчить про визнання ним факту існування заборгованості за Договором № 16 від 03.01.2019, а також підтверджує наявність між сторонами саме тих господарських правовідносин, на які посилається позивач у даній справі.
При цьому матеріали справи свідчать, що після підписання відповідачем Договору № 1 від 12.09.2025, останнім було здійснено платежі 30.09.2025 на суму 50 000 грн 00 коп., 14.11.2025 на суму 50 000 грн 00 коп. та 05.12.2025 на суму 50 000 грн 00 коп., що узгоджується із зазначеним у вказаному Договорі порядком погашення заборгованості та додатково підтверджує факт визнання відповідачем існуючого боргу.
Суд враховує принцип заборони суперечливої поведінки (лат. venire contra factum proprium - «ніхто не може діяти всупереч власній попередній поведінці») - це правова доктрина, що базується на принципі добросовісності. Вона забороняє стороні зайняти певну позицію, а потім змінити її, якщо це завдає шкоди інший стороні, яка довіряла першій. Добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інших суб`єктів правовідносин; поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази у своїй сукупності є узгодженими, із огляду на баланс вірогідностей свідчать про існування у відповідача заборгованості за Договором про надання охоронних послуг № 16 від 03.01.2019 у розмірі 300 000 грн 00 коп.
При цьому суд враховує, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, однак жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували повне або часткове погашення спірної заборгованості у зазначеному розмірі 300 000 грн 00 коп. до матеріалів справи не подав. Подані відповідачем заперечення проти задоволення позовних вимог мають декларативний характер, не містять посилання на конкретні платіжні документи чи інші первинні докази, які б спростовували розрахунки позивача або підтверджували інший розмір заборгованості.
Відповідач у відзиві зазначає, що ТОВ «ЛЕДКОР» разом із позовною заявою не надано платіжних інструкцій, які б підтверджували здійснення ТОВ «ТЕРЛИЧ» оплат у квітні, червні та липні 2025 року на загальну суму 94 400,00 грн, у зв`язку з чим, на думку відповідача, вказані суми не можуть бути враховані при визначенні остаточного розрахунку заборгованості. Разом з тим суд зазначає, що наведені доводи відповідача є безпідставними, оскільки зазначені платежі за квітень, червень та липень 2025 року були враховані позивачем при формуванні загального розрахунку взаємних зобов`язань та віднесені до погашення заборгованості за попередні періоди виконання Договору № 16 від 03.01.2019. Вказані обставини відображені у розрахунках позивача та узгоджуються з іншими матеріалами справи, зокрема з актом звірки взаємних розрахунків.
Суд звертає увагу, що відповідачем не спростовано відомостей, відображених в Акті звірки взаємних розрахунків, зокрема щодо тривалого характеру господарських правовідносин між сторонами, фактичного надання позивачем послуг на загальну суму 4 541 200,78 грн та здійснення відповідачем часткових оплат за отримані послуги на загальну суму 4 241 200 грн 78 коп. Зазначений акт, хоча й підписаний лише з боку позивача, узгоджується з іншими доказами у справі - актами наданих послуг та платіжними документами.
Доводи відповідача фактично зводяться до посилань на формальні недоліки окремих первинних документів та твердження про їх оформлення в межах Договору № 12 від 15.10.2015. Водночас суд зазначає, що вказані доводи не приймаються до уваги, оскільки суд оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності та керуючись принципом вірогідності доказів, дійшов висновку, що Договір № 12 від 15.10.2015 був фактично припинений у зв`язку з подальшим укладенням між тими ж сторонами нового договору (Договору № 16 від 03.01.2019) на той самий об`єкт охорони, з тим самим предметом та безперервністю фактичних правовідносин щодо надання охоронних послуг. Таким чином, з моменту укладення Договору № 16 від 03.01.2019 саме він регулює правовідносини сторін, а посилання на попередній договір як на підставу заперечень не змінює висновків суду щодо факту надання послуг, їх прийняття відповідачем та виникнення обов`язку з їх оплати у межах чинного договору.
Відтак відповідач не спростував, що позивачем було надано послуг по Договору із урахуванням початкового сальдо 75 249 грн 00 коп. на загальну суму 4 541 200,78 грн. При цьому відповідач не довів, що у період з 24.01.2019 по дату вирішення спору здійснив оплату наданих послуг на суму понад 4 241 200 грн 78 коп.
Із урахуванням викладеного суд констатує, що заборгованість відповідача перед позивачем по Договору № 16 від 03.01.2019 із урахуванням проведених оплат становить 300 000 грн 00 коп, та збільшувалася у наступному порядку: у квітні 2025 - 43 200 грн 00 коп; у травні 2025 - 117 600 грн 00 коп; у червні 2025 - 189 600 грн 00 коп; у липні 2025 - 264 000 грн 00 коп; у серпні 2025 - 300 000 грн 00 коп.
На момент виникнення правовідносин між сторонами даного спору діяли положення Господарського кодексу України (надалі - ГК України), який втратив чинність 28.08.2025 на підставі Закону України №4196-ІХ від 09.01.2025. Таким чином суд виснує про можливість застосування норм матеріального права, які були визначені ГК України станом на момент виникнення правовідносин, під час вирішення даного спору по суті.
У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг.
Відповідно до ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Суд зазначає, що згідно з договором про надання послуг важливим є не сам результат, а дії, які до нього призвели.
З урахуванням наведених особливостей слід зазначити, що ст. 177 ЦК України серед переліку об`єктів цивільних прав розглядає послугу як самостійний об`єкт, при цьому її характерною особливістю, на відміну від результатів робіт, є те, що послуга споживається замовником у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності виконавцем.
Тобто, характерною ознакою послуги є відсутність результату майнового характеру, невіддільність від джерела або від одержувача та синхронність надання й одержання послуги.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Із урахуванням викладеного суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача 300 000 грн 00 коп. основного боргу.
Крім цього, як вбачається, позивачем заявлено до стягнення 38 375,34 грн пені, 7 025,03 грн три відсотки річних та 13 103,81 грн інфляційних втрат.
Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
З аналізу чинних норм законодавства вбачається, що неустойка може бути договірною та позадоговірною (законною). Умову про договірну неустойку має бути зазначено в договорі (ч. 1 ст. 547 ЦКУ). Недотримання письмової форми зазначення в договорі умови про сплату неустойки робить його нікчемним (ч. 2 ст. 547 ЦКУ). Стосовно позадоговірної неустойки відповідно до ч. 1 ст. 231 ГКУ законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначено розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.
Велика Палата Верховного Суду у постанові № 904/4156/18 від 10.12.2019 зазначає, що господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визнання у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду порушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.
Судом встановлено, що сторони на підставі вільного волевиявлення та свободи договору узгодили між собою та зафіксували у п. 6.2 Договору, що за несвоєчасну оплату охоронних послуг замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.
Вказаний пункт Договору узгоджується із положеннями ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»: платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідач у відзиві заперечує проти позовних вимог про стягнення пені та вказує, що стягнення пені на підставі п.6.2. Договору за період з 13.10.2025-13.03.2026 є безпідставним оскільки в цей період Договір вже не діяв.
Позивач у відповіді на відзив вказав, що доводи відповідача є обґрунтованими в частині періоду нарахування пені, однак не спростовують право позивача на її стягнення за період дії договору. Позивач покликається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №320/5115/17), згідно з якою нарахування неустойки (пені), передбаченої договором, можливе лише в межах строку дії договору.
В той же час під час розгляду справи по суті позивач просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 38 375 грн 34 коп. за період з 13.10.2025-13.03.2026 
Судом перевірено розрахунки пені долучені позивачем до матеріалів справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу (із 13.10.2025 по 13.03.2026 на суму 300 000 грн 00 коп.) та встановлено, що останні є арифметично правильними.
При цьому суд враховує, що ГК України втратив чинність з 28 серпня 2025 року і разом із ним перестала діяти норма частини 6 статті 232 ГК України, яка обмежувала нарахування пені шістьма місяцями. Відтак нарахування пені понад 6 місяців у даному спорі є правомірне та не заборонене укладеним між сторонами Договором.
В той же час суд зазначає, що правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17 не застосовується до даних спірних правовідносин, оскільки стосується спорів, що виникають із договорів банківського вкладу. 
У даному випадку суд вважає безпідставними доводи відповідача про заборону нарахування пені після закінчення дії Договору 15.08.2025. Суд виходить із того, що зобов`язання відповідача із оплати послуг не припинилося автоматично через завершення дії договору, а неустойка являє собою відповідальність, що стосується факту прострочення зобов`язання та може нараховуватися до повного виконання зобов`язань за Договором.
З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за Договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов Договору № 16 від 03.01.2019 складає 38 375 грн 34 коп.
Відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення пені у заявленому розмірі підлягають до задоволення.
Відповідно до вимог п. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.
Стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19).
Верховний Суд послідовно наголошував на тому, що за змістом наведеної норми Закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, у постановах Верховного Суду від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17 та у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).
Таким чином, вимагати сплати суми боргу з урахуванням 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою. Такі ж висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 у справі № 366/203/21, від 09.11.2023 у справі № 420/2411/19 та від 02.07.2025 у справі № 903/602/24.
Отже ст. 625 ЦК України закріпила право кредитора вимагати сплати суми боргу з врахуванням 3% річних та інфляційних втрат, яке нормативно закріплене зазначеним способом захисту майнового права та інтересу.
Судом перевірено розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат долучений позивачем до матеріалів справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду (із 06.05.2025 по 13.03.2026) та встановлено, що останній є арифметично правильним.
Загальний розмір нарахованих 3% річних від основного боргу складає 7 025 грн 03 коп., а інфляційних втрат - 13 103 грн 81 коп. Відтак суд задовольняє позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат у заявленому розмірі.
Висновки за результатами розгляду спору.
Суд, за результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Законом 2147 до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» включено частину третю, відповідно до якої при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (підп. «б» підпункту 1 п. 17 § 1 розділу 4).
Особи, які після 04.10.2021 подають до суду документи через підсистему «Електронний суд», мають правомірні очікування, що розмір судового збору буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта 0,8. (Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 916/228/22, Провадження № 12-26гс22).
За таких обставин, враховуючи, що позовну заяву подано через підсистему "Електронний суд", відповідно Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЕДКОР" зобов`язане було сплатити судовий збір у розмірі 4 302 грн 05 коп. так як у даному випадку застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору від 5 377 грн 56 коп. - 1,5 відсотка ціни позову.
В той же час Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕДКОР" сплачено 5 377 грн 56 коп. згідно із платіжною інструкцією № 100 від 16.03.2026.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
За таких обставин, у зв`язку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, суд дійшов висновку, що сума судового збору яка підлягає поверненню Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛЕДКОР" з Державного бюджету України становить 1 075 грн 51 коп.
Відтак суд роз`яснює Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛЕДКОР" про його право на звернення до суду із письмовим клопотанням про повернення з Державного бюджету України 1 075 грн 51 коп., у зв`язку із сплатою судового збору із надлишком.
Відповідно до п. 2 ч. 1 та п.1 ч.4 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Зважаючи, що позовні вимоги визнані обґрунтованими в повному обсязі судовий збір в розмірі 4 302 грн 05 коп. покладається на відповідача.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 
УХВАЛИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕДКОР" (35600, Рівненська обл., місто Дубно, вул. Галицького, 9; код ЄДРПОУ 38503604) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРЛИЧ" (35100, Рівненська обл., Дубенський р-н, селище Млинів, вул.Народна, будинок 50; код ЄДРПОУ 36921849) про стягнення 358 504 грн 18 коп. задовольнити.
2. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРЛИЧ" (35100, Рівненська обл., Дубенський р-н, селище Млинів, вул.Народна, будинок 50; код ЄДРПОУ 36921849) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕДКОР" (35600, Рівненська обл., місто Дубно, вул. Галицького, 9; код ЄДРПОУ 38503604) 300 000 (триста тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 38 375 (тридцять вісім тисяч триста сімдесят п`ять) грн 34 коп. пені, 7 025 (сім тисяч двадцять п`ять) грн 03 коп. 3% річних, 13 103 (тринадцять тисяч сто три) грн 81 коп. інфляційних втрат та 4 302 (чотири тисячі триста дві) грн 05 коп. судового збору.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку визначеному ст. 257 ГПК України.
Повне рішення складене та підписане суддею "12" травня 2026 року.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя І.О. Пашкевич