ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 червня 2026 року м. Житомир справа № 240/3788/26
категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

ОСОБА_1 звернулася позовом про:
- визнання протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 05.01.2026 року №064250011819 про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";
- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити з 30.12.2025 року пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивач є потерпілою особою внаслідок Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії. 30.12.2025 року з досягненням 54 річного віку та за наявності відповідного страхового стажу більше 32 років звернулася до Відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Листом від 13.01.2026 року Відповідач-1 повідомив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області відмовлено у такому призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю підтвердження необхідного періоду проживання Позивача в зоні добровільного (гарантованого) відселення. Таку відмову Позивач вважає протиправною, так як Позивачу не було надано жодних можливостей та сприяння в наданні додаткових доказів на підтвердження свого права.

Ухвалою суду від 09.02.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Відповідача - 1, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у відзиві на позов проти позову заперечила і зазначила, що за принципом екстериторіальності заява Позивача про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області. За результатами розгляду заяви Позивача рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області Позивачу було відмовлено у призначенні такої пенсії по причині відсутності відповідного періоду проживання чи праці на території, яка відноситься до зони добровільного (гарантованого) відселення. 

Представник Відповідача - 2, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, у відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що відповідно до вимог частини другої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особи, які постійно працювали або постійно працюють у зоні добровільного (гарантованого) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за кожні два роки проживання, роботи, але не більше 6 років. У відзиві зазначається, що Позивач не надала документів на підтвердження періоду її проживання чи роботи на території зони добровільного (гарантованого) відселення станом на 01.01.1993 року, а тому її правомірно було відмовлено у призначенні спірної пенсії. 

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення пенсії, в тому числі зі зниженням пенсійного віку, регулюються правовими нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (надалі-Закон №1058-IV), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.
За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Одночасно суд враховує, що відповідно до частини другої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII (надалі - Закон № 796-XII) особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні добровільного (гарантованого) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, на 3 роки та додатково 1 рік за кожні два роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Саме у відповідності до вказаних правових норм було зумовлено звернення Позивача від 30.12.2025 року до Відповідача-1 щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до Закону № 796-XII.
За результатами розгляду вказаного звернення Позивача Відповідачем-2, було прийнято оскаржуване рішення №064250011819 від 05.01.2026 року про відмову у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років. 
Таке рішення Відповідача-2 відповідає обставинам справи та частково ґрунтується на вимогах чинного законодавства та не підлягає скасуванню з огляду на таке.

Як зазначено у позові та у відзиві Відповідачів суть спору між сторонами по даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності права Позивача на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років, так як Позивач не надала документів на підтвердження періоду її проживання чи роботи на території зони добровільного (гарантованого) відселення станом на 01.01.1993 року,
Наявність у Позивача відповідного страхового стажу (32 роки 9 місяців 10 днів), необхідного для призначення пенсії, Відповідачами не заперечується. 

Судом встановлено та визнається сторонами, що відповідно до паспорта громадянина України Позивач, ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто станом на день звернення (30.12.2025 року) була особою, якій виповнилося повні 54 роки. Згідно свідоцтва про шлюб Позивач з 04.09.1999 року змінила прізвище ОСОБА_2 на ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що Позивачем на підтвердження права на таке призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років були надані, окрім інших, слідуючі документи:
- копія посвідчення громадянина, який потерпів внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 3) серії НОМЕР_1 , виданого Житомирською обласною державною адміністрацією;
- копія довідки відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області від 19.11.2025 року №16133 про те, що Позивач в період з 05.10.1971 року по відповідний період (дата не зазначена) та з 19.07.1994 року по даний час постійно проживала та проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;
- копія довідки Органу самоорганізації населення - Спілки голів окружних будинкових, вуличних комітетів від 08.10.2025 року №198/3 про те, що Позивач в період з 05.10.1971 року по 31.07.1989 року та з 19.07.1994 року по даний час постійно проживала та проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;
- копія довідки Коростенського міського ліцею №4 від 07.10.2025 року №8722 про те, що Позивач в період з 1978 року по 1988 рік навчалася в середній школі №4 міста Коростень;
- копія атестату про середню освіту на підтвердження закінчення навчання Позивача в 1988 році в середній школі №4 міста Коростень;
- копія архівної довідки Житомирського державного університету імені Івана Франка від 29.12.2025 року на підтвердження періоду навчання Позивача з 31.07.1989року по 26.06.1994 року в Житомирському державному педагогічному інституті ім. І.Франка; 
- копія диплому НОМЕР_2 , виданого 30.06.1994 року Житомирським державним педагогічним інститутом ім. І.Франка про те, що Позивач 26.06.1994 року закінчила навчання в даному учбовому закладі;
- копія довідки Коростенського міського ліцею №1 від 06.11.2025 року №343 про те, що Позивач з 01.09.1995 року по 26.03.2002 року працювала на посаді вчителя математики;
- копія трудової книжки.

Як вже зазначалося судом, в розумінні вимог частини другої статті 55 Закону № 796-XII особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні добровільного (гарантованого) відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону №1058-IV, на 3 роки.
Відповідно до примітки до вказаної правової норми законодавець зазначив, що така початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Суд враховує, що згідно до постанови КМ Української РСР від 23 липня 1991 р. №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" ( в редакції постанови КМ України № 914 (914-2008-п ) від 16.10.2008 ) місто Коростень Житомирської області відноситься до зони добровільного (гарантованого) відселення.

Позивачем до позову долучено докази на підтвердження її проживання та навчання в місті Коростені, що відноситься до зони добровільного (гарантованого) відселення, в період з 26.04.1986 року, тобто на день аварії на ЧАЕС, по 31.07.1989 року.
Таким чином, факт проживання та навчання Позивача на день аварії та до 31.07.1989 року в місті Коростені Житомирської області відповідно до примітки до частини другої статті 55 Закону № 796-XII надає їй право на зниження пенсійного віку для призначення пенсії за віком на три роки.

Разом з тим, в розумінні вимог частини другої статті 55 Закону № 796-XII призначення Позивачу спірної пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років можливе за наявності, окрім факту проживання у зоні добровільного (гарантованого) відселення на день аварії та з моменту аварії по 31 липня 1986 року, ще додатково 6 років (1 рік за кожні два роки) проживання або праці на цій території станом на 01.01.1993 року.
Суд вертає увагу Позивача, що період проживання, навчання чи роботи особи в зоні добровільного (гарантованого) відселення після 01.01.1993 року не впливає на зменшення пенсійного віку для призначення пенсії за віком.

Суд враховує, що долучені Позивачем до позову докази беззаперечно підтверджують, що Позивач в період з 31.07.1989 року по 26.06.1994 року стаціонарно навчалася в Житомирському державному педагогічному інституті ім. І.Франка.
Більш того, суд враховує, що в архівній довідці Житомирського державного університету імені Івана Франка від 29.12.2025 року окреслені періоди навчальних канікул, екзаменаційних сесій та складання державних іспитів в цьому навчальному закладів в період з 31.07.1989 року по 26.06.1994 року.

Як вже зазначалося судом, Позивачем до позову долучено посвідчення громадянина, який потерпів внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 3) серії НОМЕР_1 , виданого Житомирською обласною державною адміністрацією.
Одночасно, суд враховує, що в розумінні вимог статті 14 Закону № 796-XII до осіб, які потерпіли внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 3) відносяться особи, які постійно прожили або відпрацювали чи постійно навчалися на територіях зони гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше трьох років.
Тобто, наявне у Позивача посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 3) в розумінні вимог статті 14 Закону № 796-XII засвідчує, що державою визнається постійне проживання Позивача або її навчання в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 1 січня 1993 року не менше трьох років.
Вказане посвідчення Позивача, долучені довідки щодо періодів навчальних канікул дають підстави суду зробити висновок, що період постійного проживання та навчання Позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 1 січня 1993 року сумарно становить не більше чотирьох років.

За алгоритмом правових норм частини другої статті 55 Закону № 796-XII факт проживання (навчання) Позивача у зоні добровільного (гарантованого) відселення з дня аварії по 31.07.1989 року та її періодичне проживання під час навчальних канікул по 01.01.1993 року, що сумарно становить не більше 4 років, надають Позивачу ще додатково право на зниження пенсійного віку на два роки (з розрахунку 1 рік за кожні два роки) проживання або навчання на цій території станом на 01.01.1993 року.
Зазначене свідчить про наявність підстав для віднесення Позивача до категорії осіб, які мають право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку лише на п`ять років (3 роки + 2 роки), а не на шість років, як стверджується у позові. Таке право Позивач може реалізувати лише з досягненням 55 річного віку, а не з досягненням 54 річного віку.

Суд ще раз наголошує, що період проживання, навчання чи роботи особи в зоні добровільного (гарантованого) відселення до 26.04.1986 року та після 01.01.1993 року не впливає на зменшення пенсійного віку для призначення пенсії за віком.
Суд також наголошує, що статус особи, яка потерпіла внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 3), Позивачем помилково сприймається як автоматичне додаткове, окрім зазначеного періоду, підтвердження умовного проживання чи умовно праці (навчання) Позивача в зоні гарантованого добровільного відселення ще не менше трьох років в період з 26.04.1986 року по 01.01.1993 року.

Суд звертає увагу Позивача, що статус особи, яка потерпіла внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 3) беззаперечно наділяє таку особу правом на зменшення пенсійного віку для призначення пенсії за віком. 
Разом з тим, кількість років, на які може бути такій особі зменшено вік виходу на таку пенсії залежить від періоду проживання, навчання чи праці такої особи на радіоактивно забрудненій території.

Враховуючи те, що для призначення пенсії Позивачу із зниженням пенсійного віку, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, не були наявні підстави для призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання пенсії, на 6 років, а лише на 5 років, суд робить висновок про правомірність оскаржуваного рішення Відповідача -2 в частині відмови в такому призначенні пенсії та відсутність правових підстав для задоволення позову. 

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстави для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі відсутні.

Керуючись вимогами ст.ст.2,90,139-143,242-246,250,255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, Житомирський район, Житомирська область, 10003, код ЄДРПОУ 13559341) та до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, Черкаський район, Черкаська область, 18002, код ЄДРПОУ 21366538) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк

05.06.26