ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
15 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/267/26	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: судді-доповідача Кальника В.В.,
суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі
апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.03.2026 в адміністративній справі №280/267/26 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області 
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, в якій позивач просила суд: 
- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 в надсиланні трудової книжки на підставі її особистої заяви від 03 січня 2026 року;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області направити поштою трудову книжку належну ОСОБА_1 на підставі її особистої заяви від 03 січня 2026 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона є колишнім працівником відповідача, працювала на посаді помічника чергового чергової частини відділення поліції №2 Василівського районного управління поліції у званні старшого сержанта до 23 травня 2022 року. Зазначає, що згідно з наказом Головного управління НП в Запорізькій області від 23.05.2022 року № 747 о/с її звільнено 23 травня 2022 року з займаної посади. Вказує, що звернулась до відповідача по справі з заявою згодою про надсилання належної їй трудової книжки на поштову адресу в Україні, у зв`язку з неможливістю отримати її особисто у м. Запоріжжя, у якій надала дозвіл на пересилання своєї трудової книжки поштою. Покликається на те, що на заяву позивачки відповідач надав відповідь № 37662026 від 09.01.2026, у якій відмовив у задоволенні означеної заяви щодо отримання трудової книжки поштою, вказавши, що питання пересилання трудової книжки буде вирішувати у разі наявності інформації про прибуття заявниці ОСОБА_1 на підконтрольну Україні територію, питання видачі або надсилання поштовим зв`язком її трудової книжки буде розглядатись виключно у разі наявності інформації про залишення тимчасово окупованої території. Вважає, що викладені доводи відповідача у його відповіді не відповідають вимогам трудового законодавства України. Позивачка вважає, що відповідач діє протиправно, всупереч вимогам трудового законодавства, грубо порушує її право на отримання оригіналу трудової книжки поштою за умов наявності її заяви (колишнього працівника) про пересилання трудової книжки поштою, та не має жодних підстав утримувати трудову книжку у себе. Просить задовольнити позов.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20.03.2026 в адміністративній справі №280/267/26 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено у повному обсязі.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. 
28.04.2026 року до суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивачка просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
01.05.2026 року до суду Головного управління Національної поліції в Запорізькій області надійшла відповідь на відзив, в якій апелянт просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі № 280/267/26 від 20.03.2026 та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ГУНП в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії у справі № 280/267/26 відмовити у повному обсязі.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції приходить до таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 23 травня 2022 року звільнена зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), з посади помічника чергового чергової частини відділення поліції № 2 Василівського районного управління поліції, на підставі наказу ГУНП від 23.05.2022 № 747 о/с. 
03 січня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області із заявою згодою про надсилання належної їй трудової книжки на поштову адресу в Україні, у зв`язку з неможливістю отримати її особисто у м. Запоріжжя, у якій надала дозвіл на пересилання своєї трудової книжки поштою. Заява була підписана електронним підписом та направлена на офіційну електронну адресу відповідача по справі. 
Головне управління Національної поліції в Запорізькій області надало відповідь № 37662026 від 09.01.2026 року (78324), у якій відмовило в задоволенні зазначеної заяви щодо отримання трудової книжки поштою, вказавши, що питання пересилання трудової книжки буде вирішуватися у разі наявності інформації про прибуття заявниці ОСОБА_1 на підконтрольну Україні територію, а видача або надсилання документа поштовим зв`язком розглядатиметься виключно після залишення нею тимчасово окупованої території.
Позивач, не погодившись з діями відповідача, звернувся до суду із вказаним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами статті 47 Кодексу законів про працю України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Статтею 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; до трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» (далі – Постанова № 301), а саме, пунктом 3 визначено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільнені працівника трудова книжка видається йому під розпис в журналі обліку.
Згідно з пунктом 4 Постанови № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. 
Відповідно до пункту 5 Постанови № 301 Міністерству праці, Міністерству юстиції, Міністерству соціального захисту населення разом із заінтересованими міністерствами та іншими підвідомчими Кабінетові Міністрів України органами державної виконавчої влади за участю профспілкових об`єднань постановлено у тримісячній термін розробити і затвердити Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях. 
Таким чином, спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.
З огляду на це суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача про те, що положення Інструкції №58 суперечать положенням Постанови № 301, оскільки таку Інструкцію прийнято саме на виконання положень Постанови № 301.
Поряд з цим, пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58 передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність.
Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 вищевказаної Інструкції, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, позивач та відповідач перебували у трудових відносинах, а оригінал трудової книжки позивача після звільнення залишився на зберіганні у відповідача.
03.01.2026 позивачем засобами електронного зв`язку із застосуванням електронного цифрового підпису направлено заяву, в якій вона просила відповідача направити оригінал трудової книжки на наступну адресу: АДРЕСА_1 .
При цьому, у заяві позивачка просила надіслати трудову книжку саме на її ім`я, зазначивши, що несе відповідальність за її пересилання засобами поштового зв`язку.
Проте, у листі-відповіді відповідач вказав, що питання пересилання трудової книжки буде вирішувати у разі наявності інформації про прибуття заявниці ОСОБА_1 на підконтрольну Україні територію, питання видачі або надсилання поштовим зв`язком її трудової книжки буде розглядатись виключно у разі наявності інформації про залишення тимчасово окупованої території.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок визначають, що пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. 
Водночас, чинне законодавство, що регулює порядок видачі трудових книжок працівникам після звільнення, не покладає обов`язку на роботодавця пересвідчуватись у достовірності вказаної адреси відправлення, а робітник, який має намір отримати трудову книжку за допомогою засобів поштового зв`язку, не зобов`язаний підтверджувати будь-якими доказами своє місцезнаходження. Єдиною умовою для отримання робітником своєї трудової книжки після звільнення засобами поштового зв`язку є письмова згода із зазначенням адреси направлення.
Так, Постановою Кабінету міністрів України від 05.03.2009 №270 (зі змінами) затверджені Правила надання послуг поштового зв`язку, відповідно до підпункту 1 пункту 32 яких поштове відправлення, поштовий переказ супроводжує така інформація, що надається відправником або зазначається на поштовому відправленні, якщо обов`язковість її надання (зазначення на поштовому відправленні) встановлена оператором поштового зв`язку: найменування адресата (одержувача) та відправника: для фізичних осіб - прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), для юридичних осіб - повне найменування підприємства, установи, організації, якщо відомо - ім`я та прізвище адресата. На простих та реєстрованих поштових картках, листах (крім тих, що адресуються до запитання, до відділення) може бути зазначено лише прізвище та ініціали або ім`я та прізвище. На поштових відправленнях, адресованих до населених пунктів, які не мають вулиць і нумерації будинків, прізвище, ім`я та по батькові адресата (за наявності) зазначаються повністю; номер абонента, за яким отримуються електронні комунікаційні послуги щодо мобільного або фіксованого зв`язку відправника та адресата (одержувача) (для реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, крім поштових карток, листів без оголошеної цінності, відправлень для сліпих).
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що відповідач у порушення чинних вимог законодавства протиправно не здійснив направлення позивачу оригіналу трудової книжки поштовим зв`язком.
На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції про зобов`язання відповідача здійснити направлення позивачу засобами поштового зв`язку трудової книжки на її ім`я на підставі її особистої заяви від 03.01.2026 є законним, вмотивованим та скасуванню не підлягає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 139, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.03.2026 в адміністративній справі №280/267/26 - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.03.2026 в адміністративній справі №280/267/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Кальник 

суддя Д.В. Чепурнов 

суддя С.В. Сафронова