ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2026 року м.Дніпро Справа № 904/2483/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач),
суддів: Чус О.В., Кощеєв І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ЮЖКОКС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2025 у справі № 904/2483/25 (суддя Манько Г.В.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" 
до Приватного акціонерного товариства "ЮЖКОКС" 
про стягнення 183 916 грн. 34 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "ЮЖКОКС" суми страхового відшкодування в розмірі 183 916 грн. 34 коп. та судових витрат у справі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 квітня 2024 року у с. Китайгород Дніпровського району Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «TOYOTA LAND CRUISER», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 - працівника ПрАТ «ЮЖКОКС», та автомобіля «RENAULT DUSTER», д.н.з. НОМЕР_2 . Постановою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18.06.2024 у справі № 196/588/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Майнові інтереси власника автомобіля «RENAULT DUSTER» були застраховані в ПРАТ «СК «АРКС» за Договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 07Га4дж від 12.02.2024. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля склала 343 916 грн. 34 коп. Цивільно-правова відповідальність власника «TOYOTA LAND CRUISER» була застрахована в ПРАТ СК «ВУСО» за полісом № 218356611 з лімітом відповідальності 160 000 грн. В рамках Угоди про пряме врегулювання збитків між ПРАТ «СК «АРКС» та ПРАТ СК «ВУСО» було погоджено до виплати 160 000 грн. Позивач здійснив потерпілому виплату страхового відшкодування загалом у розмірі 343 916 грн. 34 коп. (160 000 грн. + 166 013 грн. 54 коп. + 3 826 грн. 80 коп. + 14 076 грн. несплачених страхових платежів). Позивач, посилаючись на ст. 993 ЦК України, ст. 108 Закону України «Про страхування», ст. ст. 1172, 1187, 1194 ЦК України, просив стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 183 916 грн. 34 коп. (343 916,34 – 160 000,00).
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2025 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ЮЖКОКС" (51909, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. В`ячеслава Чорновола, буд. 1, ідентифікаційний код 05393079) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, ідентифікаційний код 20474912) суму страхового відшкодування 183 916 грн. 34 коп., судовий збір 2 422 грн. 40 коп.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що постановою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18.06.2024 у справі № 196/588/24 встановлено вину водія ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди внаслідок порушення п. 14.2 «в» ПДР України. Суд встановив, що ОСОБА_1 є працівником ПрАТ «ЮЖКОКС», яке є власником транспортного засобу «TOYOTA LAND CRUISER», а отже відповідач є особою, відповідальною за завданий збиток відповідно до ст. ст. 1172, 1187 ЦК України. Суд зазначив, що ПРАТ СК «ВУСО», застосувавши коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу, погодило виплату в розмірі 160 000 грн. в межах ліміту відповідальності за полісом ОСЦПВ. Оскільки ПРАТ «СК «АРКС» за умовами Договору добровільного страхування здійснює виплату страхового відшкодування у розмірі, що дорівнює розміру відновлювального ремонту, позивач додатково виплатив потерпілому 166 013 грн. 54 коп. та 3 826 грн. 80 коп. Суд, керуючись ст. 993 ЦК України, ст. 108 Закону України «Про страхування», ст. 1194 ЦК України, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 183 916 грн. 34 коп.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, через систему "Електронний суд", Приватне акціонерне товариство "ЮЖКОКС" (далі - апелянт, відповідач) звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: апеляційну скаргу задовольнити; рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2025 у справі № 904/2483/25 скасувати повністю; ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ПрАТ «ЮЖКОКС» на користь ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» суми страхового відшкодування у розмірі 183 916 грн. 34 коп. відмовити; судові витрати покласти на позивача.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, які суд визнав встановленими, допущено неправильне застосування норм матеріального права (ст. 19 Конституції України, ст. ст. 22, 1166, 1192, 1194 ЦК України, ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п.п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів) та порушено норми процесуального права (ч. 5 ст. 252 ГПК України).
Щодо нез`ясування обставин справи ", Приватне акціонерне товариство "ЮЖКОКС" вказує, що суд першої інстанції проігнорував зазначення відповідача про те, що позивач безпідставно включив до розміру позовних вимог суму несплачених потерпілою особою страхових платежів у розмірі 14 076 грн., що суперечить чинному законодавству та судовій практиці. На підтвердження цього апелянт посилається на постанову КЦС ВС від 02.10.2024 у справі № 175/4710/16-ц, в якій Верховний Суд фактично підтвердив правильність часткового задоволення позову страховика, оскільки сума несплачених страхових платежів не підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдану шкоду.
Суд також залишив поза увагою, що позивачем не надано жодних первинних документів, які б свідчили про виконання відповідних ремонтних робіт (зокрема актів виконаних робіт), а рахунки-фактури такими документами не є. Апелянт посилається на постанову КГС ВС від 29.04.2020 у справі № 915/641/19, згідно з якою рахунок на оплату за своєю правовою природою не є первинним документом, а носить інформаційний характер. При цьому надані рахунки не містять підписів та відтисків печаток осіб, що їх склали.
Приватне акціонерне товариство "ЮЖКОКС", що акт огляду транспортного засобу та рахунок-фактура № Ч1С-000066 на суму 340 089 грн. 54 коп. датовані однією датою - 12.05.2024, що свідчить про те, що рахунок ймовірно не стосується фактичної суми ремонту, а підписантом акту огляду та рахунків-фактур зазначена одна й та сама особа - Осика М.М., який акт огляду підписав одноособово.
Суд не надав аналізу тому факту, що сума 3 826 грн. 80 коп. виставлена згідно рахунку № АДС-010799 від 21.08.2024, однак у платіжній інструкції № 1083036 ця сума сплачена згідно іншого рахунку - № Ч1С-000066; ці витрати не згадуються в акті огляду та ремонтній калькуляції, а сума визначена з урахуванням ПДВ, тоді як відповідач має сплачувати суму фактичних робіт без урахування ПДВ. Апелянт посилається на постанову КГС ВС від 06.07.2018 у справі № 924/675/17, згідно з якою відшкодування здійснюється виходячи з вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи.
Суд першої інстанції не виклав аналізу ремонтної калькуляції № 1.003.24.0 від 24.05.2024, зробленої за допомогою системи Audatex, яка не містить підписів осіб, що її надали, відомостей про порядок або факт застосування коефіцієнта фізичного зносу складників транспортного засобу, містить вказівку на компанію ТОВ «Автотрейдінг-Дніпро», однак фактично кошти сплачені на користь ФОП Молокова М.П.
Щодо недоведеності обставин Відповідач вважає, що позивачем не доведено, що розрахунок суми збитків здійснено з урахуванням коефіцієнта зносу, який мав бути обов`язково застосований. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовуються витрати на відновлювальний ремонт з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи коефіцієнт фізичного зносу дорівнює 0 для нових складників КТЗ зі строком експлуатації до 7 років для інших легкових КТЗ, однак п. 7.39 Методики встановлює виняток для КТЗ, що експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний). Апелянт зазначає, що згідно Додатку № 2 до Постанови КМУ від 10.04.2013 № 403 нормативний середньорічний пробіг становить 27 тис. км, тоді як автомобіль RENAULT DUSTER за приблизно 2 місяці експлуатації пройшов понад 20 тис. км, що свідчить про інтенсивний режим експлуатації та обов`язковість застосування коефіцієнта зносу. В оскаржуваному рішенні зазначено, що ПРАТ «СК «ВУСО» застосувало коефіцієнт фізичного зносу, однак залишається незрозумілим, які докази свідчать про факт його застосування, яким було його значення та як це позначилося на розмірі позовних вимог. Суд першої інстанції своїх мотивів у цій частині не зазначив.
Щодо неправильного застосування норм матеріального права апелянт вказує, що суд безпідставно визначив запропоновану позивачем вартість ремонтних робіт як розмір завданої шкоди (збитків), неправильно застосувавши ст. ст. 1166, 1194 ЦК України. Надані позивачем докази (акт огляду, ремонтна калькуляція, рахунки-фактури) можуть свідчити лише про факт здійснення ремонтних робіт, але не вказують на розмір саме збитків, завданих внаслідок ДТП. Апелянт ставить під сумнів причинно-наслідковий зв`язок між ДТП та обсягом ремонту, зазначаючи, що представник відповідача не запрошувався на огляд автомобіля, огляд проведено лише через 20 днів після ДТП, матеріали справи не містять інформації про показники одометра на момент ДТП, а значний пробіг (21 121 км за приблизно 2,5 місяці) свідчить про інтенсивну експлуатацію та можливість отримання інших ушкоджень.
Апелянт також зазначає, що засоби доказування розміру збитків погоджені між позивачем та потерпілою особою в договірному порядку (п. 27.2 Договору добровільного страхування), а відповідач не є стороною цих правовідносин і не зобов`язаний визнавати такі засоби доказування. Посилаючись на постанови Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 362/3043/18 та від 27.10.2021 у справі № 208/2600/17, апелянт зазначає, що обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, визначеною відповідно до закону, а не за домовленістю між потерпілим та страховиком.
Приватне акціонерне товариство "ЮЖКОКС" вважає ремонтну калькуляцію необ`єктивною через її невідповідність опису пошкоджень в акті огляду: праві двері та ряд інших елементів позначені в акті як такі, що підлягають ремонту, а в калькуляції - як запасні частини для заміни; значна кількість деталей (4 паски безпеки, кріплення поличок, облицювання даху тощо) взагалі не вказана в акті огляду. Велика кількість позицій у калькуляції містить позначку (*), що означає ручне внесення вартості та тривалості робіт. Рахунок-фактура від 12.05.2024 виставлений у день огляду, тоді як калькуляція датована 24.05.2024 з цінами станом на 17.05.2024, що ставить під сумнів об`єктивність розрахунку.
Щодо порушення норм процесуального права апелянт зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою клопотання відповідача про розгляд справи з викликом сторін, подане разом з відзивом, чим порушив ч. 5 ст. 252 ГПК України, згідно з якою за клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Апелянт також вказує на неврахування судом першої інстанції правових позицій Верховного Суду, зокрема: постанов Великої Палати ВС від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц та від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц щодо того, що стягнення різниці між страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу є поліпшенням стану речі та необґрунтованим збагаченням; постанови КЦС ВС від 02.04.2025 у справі № 369/15321/20 щодо обов`язковості застосування коефіцієнта зносу; постанови Черкаського апеляційного суду від 14.05.2025 у справі № 707/3188/24 та постанов Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2024 у справі № 910/994/24 та від 24.11.2021 у справі № 910/10240/21 щодо недоказовості ремонтних калькуляцій системи Audatex як підтвердження фактичного ремонту.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги ПрАТ «ЮЖКОКС» та просить залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін, посилаючись на наступне:
Позивач зазначає, що 22.04.2024 сталася ДТП, вину водія ОСОБА_1 встановлено постановою Царичанського районного суду від 18.06.2024 у справі № 196/588/24. Пошкодження автомобіля «RENAULT DUSTER» визнано страховим випадком, вартість відновлювального ремонту склала 343 916 грн. 34 коп. згідно рахунків-фактур СТО ФОП Молоков М.П. № Ч1С-000066 від 12.05.2024 та № АДС-010799 від 21.08.2024 та ремонтної калькуляції № 1.003.24.0 від 24.05.2024, яка містить перелік робіт та використаних матеріалів щодо ремонту саме пошкодженої частини транспортного засобу.
Позивач, посилаючись на постанову Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17, зазначає, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, тоді як реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування є платіжне доручення, яким оплачена виставлена СТО сума вартості відновлювального ремонту. Доказами фактично здійснених витрат є рахунки СТО та платіжні доручення № 1061831 від 04.06.2024, № 1061923 від 04.06.2024 та № 1083036 від 06.09.2024.
Позивач зазначає, що ремонтна калькуляція складена за допомогою комп`ютерної програми «Audatex», яка включена до переліку рекомендованих комп`ютерних баз даних згідно п. 59 Додатку 8 до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а вартість матеріалів та складових частин визначена відповідно до п.п. 8.5.9, 8.5.10 Методики.
Позивач наголошує, що відповідач, заперечуючи проти суми майнового відшкодування, не надав жодних належних та допустимих доказів на спростування визначеної вартості ремонтних робіт, не заявляв клопотань про призначення експертизи, не довів, що сума страхового відшкодування є завищеною або не відповідає розміру спричинених збитків.
Позивач обґрунтовує право на стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою посиланням на ст. 993 ЦК України, ст. 108 Закону України «Про страхування», ст. 1194 ЦК України, ст. ст. 1172, 1187 ЦК України, зазначаючи, що ОСОБА_1 працює у ПрАТ «ЮЖКОКС» директором, а підприємство є власником транспортного засобу - учасника ДТП, отже відповідач є особою, відповідальною за завданий збиток. Розмір вимог складає: 343 916,34 грн. – 160 000,00 грн. = 183 916,34 грн.
Відповідачем (ПрАТ «ЮЖКОКС») також подано додаткові пояснення у справі, в яких апелянт, посилаючись на стандарт доказування «вірогідність доказів» (ст. 79 ГПК України), зазначає, що можливість підготовки та подання доказів на спростування позовних вимог значно обмежена: проведення експертизи щодо визначення реального розміру збитків неможливе через відсутність достатніх матеріалів та завершення ремонту транспортного засобу. Апелянт вказує на численні недоліки доказів позивача: обсяг відновлювальних робіт в акті огляду та ремонтній калькуляції значно різниться; калькуляція складена пізніше, ніж виставлений рахунок-фактура; розрахунок здійснено без урахування коефіцієнта зносу. Апелянт вважає, що позивачем надано докази на підтвердження факту ремонту, однак визначити, що цей ремонт та його сума були викликані саме необхідністю відновлення автомобіля через ДТП, неможливо, оскільки існують серйозні підстави сумніватися у тому, що сума збитків не була штучно збільшена. Апелянт просить суд врахувати додаткові пояснення при апеляційному перегляді справи, посилаючись на ч. 5 ст. 161 ГПК України та постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 2-591/11 щодо допустимості процесуальної аналогії.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), судді: Чус О.В., судді Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.07.2025р. апеляційну скаргу залишено без руху. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме подання до апеляційного суду належних доказів оплати судового збору у сумі 3633,60 грн.
На виконання вказаної ухвали від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги та долучення до матеріалів апеляційної скарги витребуваних судом доказів.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ЮЖКОКС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2025 у справі № 904/2483/25 (суддя Манько Г.В.), для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
27.08.2025 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Приватного акціонерного товариства "ЮЖКОКС" надійшли додаткові пояснення у справі.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в силу наступного:
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що: 22 квітня 2024 року у с. Китайгород Дніпровського району Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «TOYOTA LAND CRUISER», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «RENAULT DUSTER», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 ; постановою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18.06.2024 у справі № 196/588/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за порушення п. 14.2 «в» ПДР України; ОСОБА_1 є працівником ПрАТ «ЮЖКОКС» (директором), а ПрАТ «ЮЖКОКС» є власником транспортного засобу «TOYOTA LAND CRUISER», д.н.з. НОМЕР_1 ; на момент ДТП майнові інтереси власника автомобіля «RENAULT DUSTER» були застраховані в ПРАТ «СК «АРКС» за Договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 07Га4дж від 12.02.2024; цивільно-правова відповідальність власника «TOYOTA LAND CRUISER» була застрахована в ПРАТ СК «ВУСО» за полісом № 218356611 з лімітом відповідальності 160 000 грн.; ПРАТ «СК «АРКС» та ПРАТ СК «ВУСО» є учасниками Угоди про пряме врегулювання збитків, відповідно до якої між страховими компаніями погоджено до виплати 160 000 грн.; ПРАТ «СК «АРКС» здійснило потерпілому виплату страхового відшкодування: 160 000 грн. (платіжне доручення № 1061831 від 04.06.2024), 166 013 грн. 54 коп. (платіжне доручення № 1061923 від 04.06.2024) та 3 826 грн. 80 коп. (платіжне доручення № 1083036 від 06.09.2024);
Відповідно до статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно зі ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов`язковою передумовою при реалізації інших правовідносин. Види добровільного страхування, на які видається ліцензія, визначаються згідно з прийнятими страховиком правилами (умовами) страхування, зареєстрованими Уповноваженим органом.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як передбачено ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику.
Статтею 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
Частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 990 ЦК України.
Статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Вирішуючи питання про розмір шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу «RENAULT DUSTER» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22 квітня 2024 року у с. Китайгород Дніпровського району Дніпропетровської області колегія суддів виходить з наступного:
Відповідно до частин 1, пунктів 4-6 частини 3, частини 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України:
1. У відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.
3. Відзив повинен містити:
4) обставини, які визнаються відповідачем, а також правову оцінку обставин, наданих позивачем, з якою відповідач погоджується;
5) заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права;
6) перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання;
Так, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, Відповідач наводив наступні заперечення щодо наведених позивачем обставин:
«…сам по собі огляд транспортного засобу, ремонтна калькуляція та виставлені рахунки не можуть свідчити саме про об`єм збитків, завданих відповідною дорожньо-транспортною пригодою, оскільки ані нам, ані самому позивачу, ані потерпілій особі, яка отримала від страхової компанії страхове відшкодування, невідомі відповіді на питання:
- чи пов`язаний цей ремонт повністю саме з тим ДТП, у якому винен водій транспортного засобу відповідача?
- чи були об`єктом ремонту саме ті пошкодження транспортного засобу, що були отримані внаслідок ДТП?
- чи була необхідність саме заміни вузлів пошкодженого автомобіля, а не їх ремонту?
- чи є вартість використаних в ремонті запасних частин та матеріалів, а також вартість самих ремонтно-відновлювальних робіт такими, що явно не перевищують їх ринкову вартість?
- який знос та залишкову вартість мали ті запасні частини та вузли транспортного засобу, які в процесі ремонтно-відновлювальних робіт замінювалися на нові запасні частини, які мали більші вартість та ресурс, ніж ті вузли та запасні частини, які за наслідками ремонту встановлювалися на пошкоджений автомобіль?
Представник відповідача не запрошувався на огляд автомобіля особою, що визначала перелік та необхідність ремонтно-відновлювальних робіт.
Також звертаємо увагу Суду на те, що матеріали справи інформації про показники одометра (пробіг) автомобіля Renault на момент ДТП не містять.
З матеріалів справи видно, що лише через 20 днів, 12.05.2024 року ТОВ «Автотрейдінг-Дніпро» було проведено огляд відповідного транспортного засобу, за результатами якого складено Акт (дефектну відомість), в якій зафіксовано пошкодження даного ТЗ без вказівок на причинно-наслідковий зв`язок з ДТП.
В даному Акті також вказано на зафіксований пробіг автомобіля - 21 121 км.
В свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу вказано, що його перша реєстрація датована 10.02.2024 роком, Договір добровільного страхування укладено 12.02.2024, рік випуску автомобіля Renault - 2024.
За таких умов, робимо висновок про те, що з моменту початку його експлуатації до моменту дорожньо-транспортної пригоди минуло близько 2 місяців та 10 днів.
Такий істотний пробіг за зовсім незначний період свідчить про те, що автомобіль експлуатувався в інтенсивному режимі, а отже міг отримати інші ушкодження як до, так і після дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 22.04.2024 року.
Доказів того, що стан транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди був ідеальним - немає.
Доказів того, що транспортний засіб не було пошкоджено додатково у період між дорожньо-транспортною пригодою та його оглядом (наприклад в період його транспортування на СТО) - немає.
За таких умов, дійти висновку про те, що надана Позивачем ремонтна калькуляція є об`єктивною та вказує безпосередньо на розмір завданих внаслідок дорожньо- транспортної пригоди збитків не видається можливим.
По-друге, засоби доказування, якими визначається розмір завданих особі збитків, так само як і виплачені суми погоджені між Позивачем та потерпілою особою в договірному порядку. Відповідач на відповідні засоби доказування своєї згоди не надавав, обов`язку сплачувати різницю між сумою страхового відшкодування та фактично сплаченою на користь потерпілої особи сумою в нього не виникає.
Так, у п. 27.2 Договору добровільного страхування наземного транспорту №07Га4дж, укладеному між Позивачем та потерпілою особою вказано, що розмір завданих збитків визначається Страховиком на підставі:
- документа, де визначено перелік знищених, пошкоджених або викрадених складових частин чи в цілому об`єкта страхування (дефектної відомості, автотоварознавчої експертизи, Акту огляду ТЗ);
- документа, складеного компетентними органами, про обставини, час, місце страхового випадку із зазначенням знищеного, пошкодженого або викраденого об`єкта страхування чи його частин;
- документа, що містить розрахунок розміру витрат на компенсацію скоєних збитків (кошторис, калькуляція СТО, автотоварознавча експертиза тощо).
Звертаємо увагу Суду на те, що ці положення не поширюються та жодним чином не зобов`язують Відповідача визнавати погоджені сторонами засоби доказування, оскільки останній не є стороною відповідних договірних правовідносин.
Окрім цього, якщо Сторони в межах своїх договірних правовідносин погодили сплату певних страхових сум, цей факт так само не зобов`язує Відповідача до сплати їх на користь Позивача, за умови, якщо такі суми не є збитками, що не покриваються сумою страхового відшкодування:
«Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягала визначенню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, тобто розміром оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а не визначеної за домовленістю між потерпілим та страховиком», - вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року по справі №362/3043/18, від 27 жовтня 2021 року по справі №208/2600/17.
Окрім цього, оскільки pacta non obligant nisi gentes inte quas inita (договори не зобов`язують нікого, крім осіб, які в них беруть участь), тому домовленістю між двома сторонами не може бути збільшено обсяг відповідальності третьої особи, не сторони такого договору.
По-третє, надана Позивачем ремонтна калькуляція є абсолютно необ`єктивною.
Необ`єктивність ремонтної калькуляції пояснюється її істотною невідповідністю опису пошкоджень, наведеному в Акті огляду транспортного засобу від 12.05.2024 р., а також пошкодженнями, що зафіксовані на фотознімках, зроблених після ДТП (додаються).
Так, зокрема, праві двері та ряд інших елементів транспортного засобу в Акті його огляду позначені як такі, що підлягають ремонту, а не заміні.
Однак, з розрахункової калькуляції стає відомо, що ці елементи вказані як запасні запчастини, їх вартість включена в загальну вартість ремонту.
Ще більша кількість таких «запасних запчастин» взагалі не вказана в Акті огляду, зокрема: 4 паски безпеки, кріплення лівої та правої задніх поличок, облицювання даху тощо.
Тобто, в розрахунковій калькуляції відображені витрати на ті запчастини, які не згадуються в акті огляду і, взагалі, з огляду на локалізацію та характер ушкоджень, об`єктивно не мали підлягати заміні.
Окрім цього, в розрахунковій калькуляції в частині вартості робіт, велика кількість позицій містить позначку (*), що означає, що вартість таких робіт та їх тривалість були внесені вручну особою, що готувала відповідну калькуляцію.
Все це ставить під сумнів також те, що в розрахунковій калькуляції вказана об`єктивна, а не завищена ціна відповідних робіт.
Всі ці аргументи у своїй сукупності свідчать про те, що Позивачем не надано належних доказів, що могли б вказувати саме на розмір завданих потерпілій особі збитків; визначені позивачем суми свідчать лише про вартість здійснюваних ремонту та поліпшень, однак Позивачем не доведено об`єктивного причинно-наслідкового зв`язку саме між дорожньо- транспортною пригодою, що сталася 22.04.2024 року та вартістю і необхідністю здійснення всіх відображених в калькуляції робіт, що свідчить про недоведеність позовних вимог.
2. ПОЗИВАЧЕМ НЕ ЗАБЕЗПЕЧЕНО НАДАННЯ СУДУ ДОКУМЕНТІВ, ЩО СВІДЧИЛИ Б ПРО РОЗМІР САМЕ ЗАВДАНИХ ЗБИТКІВ, НЕ ПРОВЕДЕНО НАЛЕЖНИМ ЧИНОМ ЇХ ОЦІНКУ, НЕ ЗАСТОСОВАНО КОЕФІЦІЄНТ ЗНОСУ ЕЛЕМЕНТІВ ТРАНСПОРТНОГО ЗАСОБУ
Окрім цього, Відповідач вважає, що Позивач не забезпечив проведення оцінки завданих збитків у відповідності до вимог законодавства.
Так, на момент дорожньо-транспортної пригоди та проведення огляду пошкодженого транспортного засобу, страхові правовідносини, що виникають внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, були врегульовані, серед іншого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).
Ст. 29 цього ж нормативно-правового акту вказано, що «У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством...».
Згідно абз. 10 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.
Оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
Статтею 9 зазначеного Закону визначено, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.
Відповідно до п. 1.3 . Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003р. № 142/5/2092 (надалі - Методика), вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно- криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ (надалі - колісний транспортний засіб) у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.
Згідно з п.п. д), е), п. 1.4. Методики, остання застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ та визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ.
Відповідно до пункту 7.38 Методики значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює 0 для нових складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема, 5 років-для легкових КТЗ виробництва країн СНД, та 7 років-для інших легкових КТЗ.
Водночас, у пункті 7.39 Методики визначено, що винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.
Додатком №2 до Порядку визначення середньоринкової вартості автомобілів, затвердженим Постановою КМУ від 10 квітня 2013 року № 403 визначено, що нормативний середньорічний пробіг транспортних засобів встановлено на рівні 27 тис. кілометрів, тоді як авто Renault за трохи більше ніж 2 місяці експлуатації пройшло більше ніж 20 тис. км.
За таких умов, робимо висновок про те, що Renault експлуатувався в інтенсивному режимі, і оцінка його вартості мала бути проведене з урахуванням коефіцієнту зносу в обов`язковому порядку.
Водночас, дані про проведення належної оцінки збитків у відповідності з положеннями Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» - відсутні; дані про застосування коефіцієнту зносу при визначенні позовних вимог - відсутні.
Окрім цього, відомостей про те, що ТОВ «Автотрейдінг-Дніпро» або фізична особа-підприємець Молоков Микола Павлович є суб`єктами оціночної діяльності та могли здійснювати оцінку саме завданих внаслідок ДТП збитків в матеріалах справи теж відсутні.
Все вищенаведене у своїй сукупності свідчить про те, що Позивачем не доведено належним чином розмір завданих потерпілій особі збитків, а отже його позовні вимоги задоволенню не підлягають.
3. ІСНУЮТЬ ІНШІ ОБСТАВИНИ, ЯКІ СВІДЧАТЬ ПРО ТЕ, ЩО ВСІ НАДАНІ ПОЗИВАЧЕМ ДОКУМЕНТИ МІСТЯТЬ ІСТОТНІ НЕДОЛІКИ, НЕ МОЖУТЬ СЛУГУВАТИ ОБҐРУНТУВАННЯМ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, А САМ РОЗМІР ПОЗОВНИХ ВИМОГ Є АБСОЛЮТНО НЕКОНКРЕТИЗОВАНИМ, ЩО МАЄ НАСЛІДКОМ НЕДОВЕДЕНІСТЬ ПОЗИВАЧЕМ ЙОГО ПОЗОВНИХ ВИМОГ
Такими обставинами, зокрема, є те, що:
- Позивач зазначає, що Відповідач має також сплатити суму несплачених
потерпілим страхових платежів, яка становить 14 076 грн. 00 коп., що суперечить положенням чинного законодавства та релевантній судовій практиці (Такий висновок підтверджується також позицією Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладеною у постанові КЦС ВС від 02 жовтня 2024 року у справі 175/4710/16-ц: «... Страховик просив стягнути з відповідача 222 277,26 грн, тобто суму, сплачену у рахунок страхового відшкодування. Разом з цим . згідно зі страховим актом від 16 лютого 2015 року зазначено суму до виплат - 214 867,26 грн.
.судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що станом на момент настання страхового випадку сума несплачених страхових платежів становила 7 410 грн, а тому при виплаті суми страхового відшкодування була вирахувана і фактично страхувальнику сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 214 867,26 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 17 лютого 2015 року № 157783.
.фактично апеляційний суд по суті правильно вирішив спір та вірно частково задовольнив позов страховика...»);
- позивачем не надано жодних первинних документів, які б свідчили про виконання відповідних робіт (зокрема актів виконаних робіт), а самі по собі рахунки- фактури такими документами не є (У постанові КГС ВС від 29 квітня 2020 року у справі 915/641/19, Верховним Судом зроблено висновок, що «колегія суддів звертає увагу, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер»); ці ж рахунки не містять ані підписів, ані відтисків печаток осіб, що начебто їх склали;
- акт огляду транспортного засобу та рахунок-фактура № Ч1С-000066 на загальну суму 340 089 грн. 54 коп., надані Позивачем, датовані однією й тією ж датою - 12.05.24 р., що свідчить про те, що цей рахунок цілком ймовірно не стосується фактичної суми ремонту, а був складений в день огляду;
- підписантом Акту огляду та рахунків-фактур зазначена одна й та сама особа - Осика М.М.; відповідний акт огляду підписано одноособово;
- сума 3 826 грн. 80 коп., виставлена згідно рахунку № АДС-010799 від 21.08.24 р., однак в платіжній інструкції № 1083036, наданої Позивачем, ця ж сума сплачена згідно іншого рахунку - № Ч1С-000066; ці витрати - не згадуються у Акті огляду транспортного засобу, не згадуються в ремонтній калькуляції; сума таких робіт визначена з урахуванням ПДВ, тоді як Відповідач має сплачувати суму фактичних робіт, без урахування ПДВ (згідно позиції КГС ВС, викладений у постанові від 6 липня 2018 року у справі № 924/675/17: «у страховика у зв`язку з настанням страхового випадку виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з понесенням витрат на оплату ремонту автомобіля, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи»);
- розрахунок стягуваних з Відповідача сум повністю проведено у відповідності до ремонтної калькуляції, № 1.003.24.0 від 24.05.24 р., зробленої за допомогою системи Audatex, яка не містить підписів осіб, що її надали; відомостей про порядок або взагалі факт застосування коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу (у постанові КГС ВС від 12 березня 2018 року у справі № 910/5001/17 визначено, що «якщо для відновлення пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди ТЗ ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого ТЗ»); містить вказівку на компанію, що надає ремонт - ТОВ «Автотрейдінг-Дніпро», однак, фактично, грошові кошти, розраховані за цією калькуляцією, були сплачені на користь фізичної особи-підприємця Молокова Миколи Павловича.
Виходячи з усього вищенаведеного, вважаємо, що у Відповідача не можуть виникати зобовязання щодо сплати на користь інших осіб сум, розмір яких перевищує справедливий розмір збитків, який спричинено Відповідачем внаслідок ДТП.
Протилежна позиція може привести до АБСУРДНИХ висновків про те, що винна в ДТП особа повинна відшкодовувати страховій компанії будь-яку суму, яку страхова компания, потерпіла особа та суб`єкт, що проводив ремонт пошкодженого автомобіля по домовленості між собою визначили. Іншими словами, абсурдність такого висновку полягає в тому, що якщо, наприклад, особа, яка ремонтує пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль, явно завищує вартість ремонту та вартість запасних частин, а страхова компанія цю суму чомусь відшкодовує потерпілій особі, то винна особа чомусь повинна відшкодовувати страховій компанії саме цю суму.
Таких зобов`язань стосовно винної в заподіянні шкоди особи законодавство не передбачає.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Про призначення експертиз по справі щодо вартості ремонтно-відновлювальних робіт та розміру спричинених збитків відповідач на даному етапі не клопоче, т.я. в матеріалах справа ще немає доказів, які б визначали які саме пошкодження автомобіля слід вважати такими, які мають причинний зв`язок саме з тією ДТП, у якій винен відповідач.
Також після відкриття провадження по справі Відповідачем буде заявлено клопотання про залучання до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору особу, яка була водієм належному Відповідачу транспортного засобу під час ДТП (Литовка Віталій Анатолійович). На даний час ми такого клопотання подати не можемо, т.я. нам не відома адреса та місце знаходження цієї особи.
Висновок про необхідність прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог підтверджується також і численними прикладами актуальної судової практики в аналогічних ситуаціях, зокрема:
- Висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-Ц:
«у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Разом з тим, визначаючи розмір майнової шкоди, спричиненої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкодженням його автомобіля, суд першої інстанції помилково взяв до розрахунку вартість відновлювального ремонту, оскільки у даному випадку розмір майнової шкоди суд повинен був вираховувати із суми, що є вартістю матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого КТЗ, оскільки відшкодуванню у даному випадку підлягає саме різниця між отриманим позивачем страховим відшкодуванням та завданою матеріальною шкодою, а не відновлювальним ремонтом.
При цьому стягнення з відповідача на користь позивача різниці між отриманим позивачем страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу буде поліпшенням стану пошкодженої речі у порівнянні із тим, що існував до ДТП. Між тим, автомобіль мав певний знос, у тому числі й його пошкоджені деталі, що підлягають заміні, то заміна їх саме на нові буде поліпшенням стану вказаного автомобіля, тобто, по суті, необґрунтованим збагаченням його власника за рахунок відповідача, що не передбачено законом».
- Висноком Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 02.04.2025 року в рамках справи № 369/15321/20: «У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров 'ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 -IV).
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону №1961-IV).
Відповідно до пункту 7.38 Методики значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює 0 для нових складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема, 5 років-для легкових КТЗ виробництва країн СНД, та 7 років-для інших легкових КТЗ.
У пункті 7.39 Методики визначено, що винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка».
- Постановою Черкаського апеляційного суду від 14.05.2025 у справі № 707/3188/24: «Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову... Суд першої інстанції вирішуючи питання про те, який розмір позовних вимог стосується шкоди, 
яка не мала відшкодовуватися страховиком за полісом ОС ЦІ І В, надав детальну відповідь щодо оцінки доказу ремонтної калькуляції вартості ремонту пошкодженого транспортного засобу, вірно вказавши, що з її змісту неможливо встановити який коефіцієнт зносу був застосований під час оцінки вартості ремонту транспортного засобу та чи був він застосований взагалі (без звіту суб`єкта оціночної діяльності чи висновку експерта)..»;
- Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2024 у справі № 910/994/24: «На підтвердження розміру виплати страхового відшкодування позивач надав Ремонтну калькуляцію від 12.08.2022. Однак з вказаної калькуляції не вбачається розрахунку розміру страховго відшкодування з урахуванням зносу. Зазначені в калькуляції 10 % зношення/компенс. Вигоди від фарбування фактично відображено як знижка 10 %...
... Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Товариства про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 44 286,24 грн є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.».
- Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2021 у справі № 910/10240/21: «Наявність відомостей в системі «Audatex», про які стверджує відповідач у апеляційній скарзі, не може бути належним доказом того, що відповідний ремонт (ремонт деталей кузова) дійсно проводився, оскільки вказана програма надає можливість встановити лише, чи проводився розрахунок вартості ремонту, що не може свідчити як про наявність достовірних відомостей щодо пошкодження автомобіля, так і про проведення його ремонту»…». 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів констатує, що на етапі розгляду справи в суді першої інстанції відповідач категорично не погоджувався, в тому числі з розміром заявлених до відшкодувавання витрат з проведення відновлювального ремонту.
За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Однак, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розраховану за правилами цього підпункту.
Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Пунктом 22.1 статті 22 зазначеного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.
Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК України, згідно з якою особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі статті 29 та пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а різницю між реальними збитками і сумами в межах ліміту відповідальності на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.
Враховуючи наведене, у справі, що розглядається, у відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, за мінусом франшизи
Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу відповідний правовий висновок викладено в постаносі Верховного Суд від 25 липня 2018 року у справі № 922/4013/17
Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 910/9396/17. 
Так, згідно Акту огляду транспортного засобу № 1.003.24.0005722 MISSION 324337 огляд проводився приймальнико ТОВ «Автотрейд-Дніпро» (а.с. 31).
Колегія суддів констатує, що ремонтна калькуляція № 1.003.24.0 від 24.05.2024р. щодо транспортного засобу «RENAULT DUSTER» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на загальну суму 340 089,54 грн виготовлена фірмою-Ремонтавтотрейдінг-Дніпро (а.с. 38)
Згідно рахунку -фактури № АДС-010799 від 21.08.204р. постачальником послуг на суму 3 826,80 грн визначено ТОВ «АВТОТРЕЙДІНГ-ДНІПРО» ЄДРПОУ 36441012 п/р НОМЕР_3 в АБ «УКРГАЗБАНК» (а.с. 42).
Натомість, згідно рахунку – фактури №Ч1С-ОООО68 від 12.05.2024р. на суму 340 089,54 грн постачальником послуг на суму 340 089,54 грн визначено Фізичну особу-підприємецця Молокова Миколу Павловича ЕДРПОУ: НОМЕР_4 П/р: НОМЕР_5 в АБ "УКРГАЗБАНК", м.Київ (а.с. 41).
Колегія суддів констатує, що ПРАТ «СК «АРКС» здійснило згідно платіжного доручення № 1061831 від 04.06.2024 Фізичній особі-підприємеццю Молокову Миколі Павловичу ЕДРПОУ: 1982400697 оплату на розрахунковий рахунок 13204780000000026004222 160 000,00 в рахуокно страхового відшкодування зігд акту № ARX 4143921 (а.с. 47).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів виснує, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі в розумінні статтей 76,77 Господарського процесуального кодексу України докази на підтвердження тієї обставини, що 340 089,54 грн було перераховано саме ТОВ «АВТОТРЕЙДІНГ-ДНІПРО`ЄДРПОУ 36441012, як особі, яка виготовила ремонтну калькуляцію на зазначену суму. 
Доказів того, що Фізична особа-підприємець Молоков Микола Павлович ЕДРПОУ: 1982400697 фактично здійснював ремонт автомобіля «RENAULT DUSTER» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на загальну суму 340 089,54 грн та є надавачем послуг з ремонту автомобіля - платником ПДВ
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення;
Відповідно до пункту 4 частини 1, частини 2 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2025 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Враховуючи вищевикладене, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку задовольнити апеляційну скаргу Комунального підприємства “Спецеко” Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району, Полтавської області, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2025 у справі № 904/42/24, відповідно скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн, колегія суддів покладає на позивача, як на особу, проти якої ухвалено судове рішення.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ЮЖКОКС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2025 у справі № 904/2483/25 – задовольнити.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2025 у справі № 904/2483/25 – скасувати.
Прийняти нове рішення.
В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, ідентифікаційний код 20474912) на користь Приватного акціонерного товариства "ЮЖКОКС" (51909, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. В`ячеслава Чорновола, буд. 1, ідентифікаційний код 05393079) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3 633,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус