ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2026 року Чернігів Справа № 620/1901/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також – ОСОБА_1 , позивач) до Центральної військово – лікарської комісії Збройних Сил України (далі також – ЦВЛК ЗСУ, відповідач) про:
- визнання протиправним та скасування рішення Центральної військово - лікарської комісії Збройних Сил України, оформлене протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії від 02.09.2025 № 2025-0902-1719-3529-0;
- зобов`язання Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 про встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовця від 04.06.2025 № б/н разом з додатками за переліком, з урахуванням документів доданих супровідним листом до переліку документів, витребуваних листом Центральної військово-лікарської комісії (ЦВЛК ЗСУ) від 17.06.2025 № 598/6/14792, з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на засіданні комісії ЦВЛК ЗСУ 02.09.2025, під час розгляду скарги про встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовця від 04.06.2025 № б/н, поданої до відповідача, не були належним чином досліджені та враховані надані позивачем документи, а також не були враховані документи, які були додатково надані позивачем до ЦВЛК ЗСУ, відповідно до супровідного листа до переліку документів, витребуваних листом ЦВЛК ЗСУ від 17.06.2025 № 598/6/14792, у зв`язку з чим не встановлено причинний зв`язок виниклих у позивача в період проходження військової служби з 26.02.2022 захворювань, як такі, що "пов`язані з проходженням військової служби", в тому числі із встановленням ОСОБА_1 III групи інвалідності. Вказане свідчить, що спірне рішення прийнято без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, відтак, є протиправним та підлягає скасуванню, а права позивача мають бути відновлені у спосіб, встановлених у прохальній частині позову.
03.03.2026 ухвалою суду провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачем відзив на позов не подано.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( частина шоста статті 162 КАС України).
Відповідно до частини четвертої статті 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
26.02.2022 на підставі Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" № 69/2022 позивач призваний на військову службу у Збройні Сили України за мобілізацією, а саме до військової частини НОМЕР_1 на посаду стрілець-санітар. Згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.02.2022 позивачу, у пункті 7 "Придатність до проходження військової служби за станом здоров`я" зазначено - "придатний до військової служби".
Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 14.05.2024 № 300, позивач у період з 05.03.2022 по 05.03.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Чернігівській області с. Грабівка.
У подальшому, в період проходження військової служби, стан здоров`я позивача значно погіршився, у зв`язку з чим останньому первинно діагностовано нижче перераховані захворювання.
Зокрема, довідкою військово-лікарської комісії ВЧ НОМЕР_3 № 5596 від 09.12.2022, позивачу встановлені та підтверджені наступні діагнози: "Хронічне обструктивне захворювання легень, середнього ступеня важкості з помірним порушенням функції. Артеріальна гіпертензія І ст. Поширений остеохондроз хребта, спондилоартроз, патологічний кіфоз грудного відділу хребта III ст., консолідований перелом тіла хребця Th7, протрузії міжхребцевих дисків C3-C6, C4-C5, Th3-Th4, Th6-Th7, Th7-Th8, Th8-Th9, Th9-Th10, Th12-L1, L3-L4, L4-L5, грижа диску L5-S1, гемангіома тіла хребця Th7 з помірним порушенням функції. Стан після операції (1999) - гемілямінектомії L5 ліворуч. Змішаний прямий астигматизм ступенем в 5,5D правого ока. Складний прямий гіперметропічний астигматизм ступенем в 3,0D з гіперметропією в 1,0D у вертикальному меридіані лівого ока. Рефракційна амбліопія слабкого ступеня обох очей. Викривлення перетинки носу без порушення функції зовнішнього дихання." Захворювання, Ні, не пов`язані з проходженням військової служби. Вертеброгенна тораколюмбалгія з незначним порушенням функції. Захворювання, Так, пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статей 46-б, 64-б,10-в,23-в,30-в,39-в,76-в графи Розкладу хвороб обмежено придатний до військової служби. Протипоказання служба у десантно – штурмових військах, плавскладі, морскіих піхоті, спецспорудах.
В результаті чого, відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААГ № 449698 від 18.08.2023, ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності терміном до 01.09.2024, у зв`язку з чим, 26.06.2024 позивача на підставі підпункту "б" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), звільнено з військової служби у запас.
Витягом з рішення експертної команди оцінювання повсякденного функціювання особи № 163/25/257/В від 05.02.2025 позивачу продовжено ІІІ групу інвалідності терміном на 1 рік, у зв`язку з наявністю у ОСОБА_1 основного діагнозу - М 96.1 (постламінектомічний синдром, не класифікований в інших рубриках), супутні діагнози - J 43.8 (інша емфізема), J 44.8 (інша уточнена хронічна обструктивна хвороба легені), H 35.8 (інші уточнені ураження сітківки), I 11.9 (гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба серця без (застійної) серцевої недостатності), К 26.9 (виразка дванадцятипалої кишки, неуточнена як гостра чт хронічна, без кровотечі або перфорації).
З урахуванням того, що позивачу не встановлено відповідний причинний зв`язок виниклих в період служби захворювань із проходженням військової служби, ОСОБА_1 05.06.2025 направив на поштову адресу ЦВЛК ЗСУ скаргу про встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовця від 04.06.2025 № б/н з відповідними додатками, якими було обґрунтовано скаргу. 
До скарги надав наступні документи: копію тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 ; копію довідки ВПК від 02.12.2022; копію довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААГ №449698 від 18.08.2023; копію витягу з рішення експертної команди оцінювання повсякденного функціювання особи №163/25/257/В від 05.02.2025; копію запису окуліста з медичної картки; копію запису офтальмолога з медичної картки; копію виписки епікриз із медичної картки стаціонарного хворого №1940 від 09.05.2022; копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) №5692 ; копію виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №3747 від 13.08.2022; копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого №15304 від 22.11.2022; копію протоколу обстеження від 10.11.2022 ; копію медичної характеристики від 02.12.2022 ; копію протоколу обстеження від 14.11.2022; копію консультативного висновку спеціаліста від 28.02.2023; копію виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №26384; копію виписки із медичної карти амбулаторного(стаціонарного) хворого №1350; копію протоколу обстеження від 19.03.2024; копію виписки епікриз із медичної картки стаціонарного хворого № 6795; копію виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2565 від 11.06.2024; копію консультативного висновку пульмонолога від 16.01.2024.
Листом ЦВЛК ЗСУ від 17.06.2025 № 598/6/14792 запропоновано позивачу надати засвідчені належним чином копії: військового квитка або довідки про проходження військової служби (із зазначенням термінів проходження), довідки про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України; інших довідок ВЛК, свідоцтва про хворобу під час звільнення з військової служби (за наявності), виписок із медичних карт стаціонарного хворого закладів охорони здоров`я до призову на військову службу у 2022 році (всі наявні); оригінал медичної карти амбулаторного хворого (яка після опрацювання повинна бути повернута), які направлені позивачем супровідним листом до переліку документів, витребуваних листом Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України (ЦВЛК ЗСУ) від 17.06.2025 № 598/6/14792 від 21.08.2025 № б/н.
За результатами розгляду поданих позивачем документів, відповідачем прийнято рішення, оформлене протоколом від 02.09.2026 № 2025-0902-1719-3529-0, в якому зазначено: причинний зв`язок захворювань особи, звільненої з військової служби, ОСОБА_1 , залишити без змін. За результатами розгляду надісланих ОСОБА_1 копій медичних документів повідомляється, що будь-яких інших документів, які б послужили підставою для відміни, скасування, чи прийняття іншої постанови щодо встановлення причинного зв`язку його захворювань до ЦВЛК ЗС України не надано. Ураховуючи вищезазначене, постанова про причинний зв`язок вищезазначених захворювань за Довідкою BJIK в/ч НОМЕР_3 від 09.12.2022 № 5596 прийнята обґрунтовано, згідно вимог Положення. Додатково повідомляється, що згідно підпункту 2.3 5 пункту 2,3 глави 2 розділу 1 Положення рішення, постанови ЦВЛК ЗС України можуть бути оскаржені и судовому порядку. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує таке.
Спірні правовідносини врегульовані Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі - Положення № 402).
Відповідно до пункту 1.1 Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Пунктом 1.2 Положення № 402 визначено, що військово-лікарська експертиза -це встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.
Згідно із пунктом 2.3 розділу І Положення № 402, на Центральну військово-лікарську комісію покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також: розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи.
Відповідно до пункту 2.3.4 п. 2.3 розділу І Положення № 402 ЦВЛК має право: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи; перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у військових, цивільних лікувальних закладах, військових частинах; перевіряти організацію та стан лікувально-діагностичної роботи у військових, цивільних лікувальних закладах, медичних підрозділах військових частин та ВВНЗ у цілях військово-лікарської експертизи; витребовувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, а саме: виписки (витяги) з матеріалів адміністративного розслідування, матеріалів дізнання або судового розгляду, а також витяги з наказів, актів; особові та пенсійні справи, медичні документи (у разі витребовування оригіналів зазначених документів вони повертаються за належністю після складання протоколу); архівні довідки, характеристики та інші документи, необхідні для прийняття постанови (у разі надання копій зазначених вище документів копії підшиваються до складеного протоколу та передаються до архіву зі строком зберігання 50 років); залучати головних медичних фахівців Міністерства оборони України, лікарів-спеціалістів Національного військово-медичного клінічного центру та інших військових лікувальних закладів, спеціалістів інших спеціальностей, начальників медичної служби та представників командування (керівництва) військових частин, де проходить службу військовослужбовець, що оглядається, для вирішення питань військово-лікарської, лікарсько-льотної експертизи; перевіряти у військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я України організацію, стан та результати лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників та призовників, медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, осіб, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів; направляти у військові лікувальні заклади на контрольне обстеження та медичний огляд військовослужбовців, членів їх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби), військовозобов`язаних, резервістів, працівників; запитувати від військових, цивільних лікувальних закладів, військових частин, військових комісаріатів і ВВНЗ додаткові дані для аналізу, узагальнення та оцінки результатів військово-лікарської експертизи; надавати до Генерального штабу Збройних Сил України, командуванням видів, Сил підтримки Збройних Сил України, керівникам органів місцевої адміністрації результати лікувально-оздоровчої роботи, проведеної серед допризовників та призовників, медичного огляду військовослужбовців, членів їх сімей, кандидатів на навчання у ВВНЗ, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів та іншого контингенту; розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України; надавати роз`яснення щодо формулювання постанов ВЛК (ЛЛК).
Згідно із пунктом 2.3.5. Положення № 402 - рішення, постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Спірним питанням в даній справі є, як вважає позивач, що його захворювання є наслідком проходження ним військової служби, а не, як зазначалось у ВЛК -"Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби".
Відповідно до пункту 21.2 Положення № 402 причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних ТЦК та СП на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК.
Пунктом 21.5 розділу ІІ Положення № 402 передбачено, що постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються, зокрема, в таких формулюваннях:
а) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил), забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України.
в) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане, у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби, крім поранень (контузій, травм, каліцтв), одержаних за обставин фактичного виконання службових обов`язків, передбачених у підпункті "а" цього пункту. Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, у випадках, передбачених частиною 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, у випадках, передбачених частиною четвертою статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
д) "Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини" - якщо воно виникло під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил), забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України, або коли захворювання, яке виникло до цього, у зазначені періоди служби досягло такого розвитку, що призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби;
є) "Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, крім захворювань (поранень, контузій, каліцтв, травм), які виникли (одержані) в періоди служби, передбачені підпунктами "а", "ґ" цього пункту, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.
У такому самому формулюванні приймаються постанови при медичному огляді військовослужбовців за результатами поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних ними в період проходження військової служби, коли документи про обставини їх одержання на момент медичного огляду відсутні, або якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, крім випадків, визначених у підпункті "в" цього пункту.
Відповідно до п. 21.7 Р ІІ Положення № 402 Постанова ВЛК про причинний зв`язок травми (поранення, контузії, каліцтва) та її наслідків приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або висновку, зазначеного в Акті проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії), за формою, наведеною у додатку 4 до Інструкції 332, Акті про нещасний випадок (зникнення, смерть), за формою, наведеною у додатку 5 до Інструкції 332, у разі проведення розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва). Також до ВЛК надається медична документація про первинне звернення за медичною допомогою військовослужбовця безпосередньо після одержання травми (поранення, контузії, каліцтва).
Оригінали або копії Довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), Акта проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії), за формою, наведеною у додатку 4 до Інструкції 332, Акта про нещасний випадок (зникнення, смерть), за формою, наведеною у додатку 5 до Інструкції 332, надсилаються (передаються) військовою частиною (закладом, установою) до закладу охорони здоров`я в електронній або паперовій формі.
На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється в електронній формі та не пізніше наступного дня після оформлення пересилається засобами ІКС у ВЛК з метою встановлення причинного зв`язку травми (поранення, контузії, каліцтва) з військовою службою. Один примірник довідки виготовляється у паперовій формі і обов`язково зберігається в особовій справі військовослужбовця.
Приписами пункту 21.13 визначено, що у разі відсутності у свідоцтві про хворобу або інших військово-медичних документах постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань (поранень), неналежного їх оформлення або незгоди з постановою, а також у разі наявності в документах записів про звільнення із Збройних Сил України "через хворобу чи за станом здоров`я" ТЦК та СП направляє документи осіб, звільнених з військової служби, на розгляд до штатної ВЛК за територіальним принципом.
З аналізу наведених норм правового регулювання слідує, що постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в формулюваннях викладених у пункті 21.5 глави 21 розділу II на підставі висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або висновку, зазначеного в акті проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії), акті про нещасний випадок (зникнення, смерть), у разі проведення розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва), а також медичної документації про первинне звернення за медичною допомогою військовослужбовця безпосередньо після одержання травми (поранення, контузії, каліцтва).
Водночас, постанова ВЛК у формулюванні ''Захворювання ТАК, пов`язане з проходженням військової служби'' приймається, якщо захворювання, у тому числі, що призвело до смерті військовослужбовця, виникло, (розвинулося) в період проходження військової служби та не є наслідком:
- вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;
- вживання або отруєння алкоголем, наркотичними засобами, токсичними чи отруйними речовинами, а також їх дії (асфіксія, інсульт, інфаркт, зупинка серця тощо), що підтверджено відповідним медичним висновком, за умов, що отруєння не пов`язано із впливом цих речовин на потерпілого військовослужбовця внаслідок їх застосування в технологічному процесі або незадовільного зберігання чи транспортування, а потерпілий до настання нещасного випадку був відсторонений від виконання обов`язків командиром (начальником);
- навмисного спричинення шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом).
Зазначені у підпунктах ''д'' та ''е'' постанови приймаються також при хронічних повільно прогресуючих захворюваннях за наявності медичних документів, якщо вони етіопатогенетично дозволяють віднести або підтверджують початок захворювання у період участі в бойових діях.
При цьому, при встановленні причинного зв`язку ''Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини'' мають враховуватись такі обов`язкові обставини:
- захворювання виникло під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил), забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України; - захворювання, яке виникло до цього, у зазначені періоди служби досягло такого розвитку, що призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби».
Тобто, захворювання виникло під війни або воно було раніше, але під час війни розвинулось і призвело до смерті.
Тоді як, при встановленні причинного зв`язку ''Захворювання ТАК, пов`язане з проходженням військової служби'' мають враховуватись такі обов`язкові обставини:
- захворювання виникло в період служби у військових частинах та установах,
- захворювання виникло до військової служби, а у період служби досягло такого розвитку, який призводить до непридатності до військової служби.
Тобто, захворювання виникло під час проходження військової служби або воно було раніше, але під час війни розвинулось і призвело до смерті.
Відмінними між пунктом ''д'' та ''є'', є часовий період та при яких обставинах. Водночас, в обох випадках захворювання було до початку служби або захворювання з`явилось під час служби. Вирішальним фактом є встановлення обставин де ж саме і коли відбулось загострення хвороби.
Отже, відповідач формально підійшов до встановлення усіх обставини у їх причинно-наслідковому зв`язку.
Також суд звертає увагу на недотримання відповідачем Закону України від 17.02.2022 року № 2073-IX «Про адміністративну процедуру» (далі Закон № 2073-IХ).
Зокрема, відповідно до частини другої статті 6 Закону № 2073-IХ адміністративний орган застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законом.
Учасник адміністративного провадження має право знати про початок адміністративного провадження та про своє право на участь у такому провадженні, а також право на ознайомлення з матеріалами відповідної справи (частина друга статті 12 Закону № 2073-IХ).
Стаття 17 Закону № 2073-IХ гарантує право особи на участь в адміністративному провадженні та передбачає, що особа має право бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи.
Отже, проведення перевірки обґрунтованості висновку ВЛК про встановлення позивачу причинного зв`язку захворювання свідчить про недотримання відповідачем таких принципів адміністративної процедури, як законність, відкритість, гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні.
Згідно з частиною третьою статті 8 Закону № 2073-IX адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.
Частинами другою статті 87 Закону № 2073-IХ установлено, що протиправним є адміністративний акт, який не відповідає вимогам, визначеним частиною першою цієї статті, зокрема не відповідає принципам адміністративної процедури.
Відтак суд констатує, що перевірка обґрунтованості висновку ВЛК про причинний зв`язок захворювання за наслідками якої прийняте спірне рішення, є такою, що здійснена відповідачем з порушенням процедури, визначеної Законом № 2073-ІХ.
Аналіз наведеного свідчить про те, що допущені відповідачем порушення адміністративної процедури є істотними та впливають на правомірність вирішення питання по суті.
Суд вважає, що порушення відповідачем вимог Закону № 2073-ІХ щодо забезпечення позивачу права на участь у засіданні під час перевірки обґрунтованості висновку ВЛК від 09.12.2022 № 5596 не може вважатись формальним, оскільки слугувало перешкодою для реалізації позивачем права бути присутнім під час перевірки обґрунтованості вказаного висновку та бути заслуханим.
Разом з тим, вирішуючи справу, суд не надає по суті оцінку обставин захворювання, оскільки така оцінка виходить за межі повноважень суду, який не є спеціалізованою установою в медичній сфері.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) критеріям, передбаченим частиною другою статті 2 КАС України, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за відповідними критеріями.
Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.
Отже, при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення ЦВЛК суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому така оцінка виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку ЦВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку.
Ураховуючи вищенаведене, за результатами розгляду справи суд доходить висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення від 02.09.2025 № 2025-0902-1719-3529-0 діяв з порушенням процедури проведення перевірки обґрунтованості висновку ВЛК від 09.12.2022 № 5596.
За приписом частини третьої статті 85 Закону № 2073-IX у разі якщо адміністративний акт не містить мотивувальної частини, у випадку, якщо відповідно до цього Закону вона є обов`язковою, такий акт скасовується.
Слід зауважити, що правовий акт індивідуальної дії виданий суб`єктом владних повноважень це документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, такий не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому він адресований.
Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер.
Разом з тим, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття, тоді як невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.
Про дотримання суб`єктом владних повноважень вимог обґрунтованості під час прийняття відповідного акта індивідуальної дії свідчитиме належна мотивація його висновку, зокрема зі встановленням обставин, що мають значення для вирішення питання, а також за умови посилання на докази, якими такі обставини обґрунтовані, із зазначенням причин їх прийняття чи відхилення, та нормативно-правових актів, які регулюють ці відносини.
Суд вважає, що неоднозначний зміст поданих відповідачу документів щодо причин захворювання у причинно наслідковому зв`язку, а також ненадання позивачу можливості надати свої пояснення щодо цього, а також і можливості уточнити зміст поданих ним документів свідчить про те, що оскаржуване рішення, як Акт індивідуальної дії не відповідає вимогам обґрунтованості та вмотивованості, що призводить до його протиправності і як наслідок скасування, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Вимоги зобов`язального характеру є похідними від основної вимоги, тому також підлягають задоволенню.
Так, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України, оскільки завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, з огляду на встановлені у справі обставини та норми права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, а належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 про встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовця від 04.06.2025 № б/н разом з додатками за переліком, з урахуванням документів доданих супровідним листом до переліку документів, витребуваних листом Центральної військово-лікарської комісії (ЦВЛК ЗСУ) від 17.06.2025 № 598/6/14792, з урахуванням висновків суду.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Щодо клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн на підтвердження яких позивачем надані відповідні документи, суд зазначає таке, суд зазначає наступне.
Положеннями пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
При цьому згідно з частиною шостою та сьомою статті 132 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною сьомою та дев`ятою статті 139 КАС унормовано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Також за змістом частини дев`ятої статті 139 КАС при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18 зазначив, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд враховує критерії реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У пункті 269 Рішення у вказаній справі зазначено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18 та від 19.12.2019 у справі № 520/1849/19.
За змістом статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є:
1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;
4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;
5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;
6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;
7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;
8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, представником позивача надано: ордер, акт наданих послуг, договір, додаткова угода, квитанція до касового ордеру.
Водночас при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
В цьому аспекті суд зауважує, що справа не визнана судом складною та розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, а правовідносини, які є предметом розгляду в межах цієї справи, не свідчать про те, що підготовка сторони позивача до розгляду справи в суді вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи.
Враховуючи вищевикладене суд приходить до переконання, що витрати позивача на допомогу адвоката підлягають зменшенню до 10000,00 грн і що такий розмір відповідатиме критеріям співмірності та вимогам розумності. 
Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України, оформлене протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії № 2025-0902-1719-3529-0 від 02.09.2025.
Зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних сил України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 про встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовця від 04.06.2025 № б/н разом з додатками за переліком, з урахуванням документів, доданих супровідним листом до переліку документів, витребуваних листом Центральної військово-лікарської комісії (ЦВЛК ЗСУ) від 17.06.2025 № 598/6/14792, з урахуванням висновків суду.
Стягнути з Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України на користь на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань.
Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. 
Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Відповідач: Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України вул. Госпітальна, 16,м. Київ,01133 код ЄДРПОУ 08356179. 
Повний текст рішення виготовлено 11 травня 2026 року.

Суддя І.І. Соломко