Унікальний номер справи 759/20842/25
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/8057/2026
Головуючий у суді першої інстанції А. С. Ключник
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України
06 травня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І. 

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони

позивач ОСОБА_1 
відповідач ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року, ухвалене у складі судді Ключника А. С., в примішенні Святошинського районного суду м. Києва,
у с т а н о в и в :

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання сина    ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у розмірі 109 282,80 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що заочним рішеннямБериславського районного суду Херсонської області від 11.02.2014 ухваленим у справі № 647/4286/13-ц з    ОСОБА_2 на її користь стягнено аліменти на утримання сина     ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у розмірі 1/4 частини усіх виду заробітку щомісячно, починаючи з 20.02.2013 і до досягнення дитиною повноліття,до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
На виконання вказаного рішення суду Бериславським ВДВС Бериславського району Херсонської області ПМУ МЮ (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження НОМЕР_2.
Позивач вказувала, що відповідач аліменти сплачував нерегулярно та не уповному обсязі, тому станом на 30.03.2022 за боржником обліковувалася заборгованість у розмірі 130 513,28 грн, яку у серпні 2023 року відповідач частково сплатив,залишок заборгованості складає109 282,69 грн. 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 40 972 грн 88 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 454 грн 10 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо частки суми неустойки за несвоєчасну сплату аліментів ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ухвалюючи рішення про часткову відмову у задоволенні позову суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги ту обставину, що заборгованість за несплату аліментів станом на день звернення до суду із цим позовом становила 109 282,80 грн. Суд помилково визначив розмір неустойки у сумі 40 972,88 грн.
Суд першої інстанції не дослідив належним чином довідку АТ КБ «ПриватБанк» щодо перерахування відповідачем на рахунок позивача грошових коштів у сумі 88 013,25 грн та безпідставно вирахував цю суму коштів із заявленої суми неустойки. При цьому судом не було враховано, що у боржника наявна заборгованість по двом виконавчим провадженням НОМЕР_2 та НОМЕР_3, про що також було зазначено у платіжних документах в описі платежу.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_5. підтримала подану апеляційну скаргу, просила її задовольнити з викладених підстав.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином (поштове відправлення повернуто на адресу суду без вручення із відміткою «адресат відсутній»), причини неявки суду невідомі. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від відповідача не надходило. Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скориствася.
З метою дотримання процесуальних строків, колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач допустив прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та взявши до уваги, що сума неустойки (пені), заявлена позивачем в розмірі 109 282,80 грн за порушення відповідачем аліментних зобов`язань перевищує сто процентів заборгованості по цим зобов`язанням, яка становить 40 972,88 грн, з огляду на розмір заборгованості та положень ч. 1 ст. 196 СК Українисуд вважав, що неустойка підлягає стягненню з відповдача у розмірі саме 40 972,88 грн. 
Проте колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції не в повній мірі встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для вирішення справи.
Так, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
За статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно із частиною другою статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частина четверта статті 155 СК України).
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року у справі № 206/4992/21 (провадження № 61-12735сво23)).
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заочним рішенням Бериславського районного суду Херсонсьокї області від 11.02.2014 ухваленим у справі №647/4286/13-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнено аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу, щомісячно, починаючи з 20.12.2013 і до повноліття дитини, до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постановою державного виконавця Бериславського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області Будзінської О. О. від 03.07.2014 відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №647/4286/13-ц, виданого Бериславським районним судом Херсонсьокї області на виконання рішення суду від 11.02.2014 ухваленого у справі №647/4286/13-ц.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 , як боржником по виконавчому провадженню НОМЕР_4, належним чином, своєчасно та у повному обязі не виконувалися зобов`язання щодо сплати аліментів у визначеному рішенням суду розмірі, у зв`язку із чим у нього наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання спільного сина сторін.
Згідно довідки - розрахунку заборгованості по аліментах, складеної державним виконавцем Я. Щедрою в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2 у ОСОБА_2 за пероід з грудня 2013 року по серпень 2023 рік наявна заборгованість по несплаті аліментів у розмірі 128 986,13 грн.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 було сплачено у рахунок заборгованості по виконавчому провадженню НОМЕР_4 грошові кошти у загальному розмірі 19 703,33 грн, а саме : 11.07.2025 здійснено платіж на суму 5 563,24 грн; 24.07.2025 здійснено платіж на суму 4 885,45 грн; 18.08.2025 здійснено платіж на суму 5 242,54 грн; 28.08.2025 здіснено платіж на суму 4 012,10 грн.
З наведено вбачається, що у боржника ОСОБА_2 по виконавчому провадженню НОМЕР_4 (станом на день звернення позивачки до суду з цім позоваом) наявний невиконаний обов`язок по сплаті аліментів на утримання сина, розмір яких визначено рішенням суду від 11.02.20214 у справі №647/4286/13, на суму саме 109 282,80 грн.
Отже, встановленим є те, що відповідачем належним чином не виконано зобов`язання по сплаті аліментів на утримання сина. При цьому відповідачем не спростовано презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
Так, частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року у справі № 206/4992/21 (провадження 61-12735сво23) зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадків, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
Парламент встановив у частині першій статті 196 СК України максимальну межу для пені, передбачивши, що розмір пені не повинен перевищувати розміру заборгованості, на яку вона нараховується. Окрім цього в сфері судового розсуду перебуває вирішення питання про зменшення пені (частина друга статті 196 СК).
Тобто алгоритм визначення розміру пені, який підлягає стягненню на користь одержувача аліментів, полягає в наступному: спочатку, з урахуванням максимальної межі, визначається пеня; після цього з`ясовується чи є підстави для її зменшення. При вирішенні питання про стягнення пені (стаття 196 СКУкраїни) законодавець надає суду право зменшувати розмір пені, а не звільняти платника аліментів від її сплати.
Тлумачення частини другої статті 196 СК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох підстав, атому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Суд при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки враховує матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів.
Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів як підстав для зменшення розміру пені. Такий матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів має доводитися платником на момент коли відбулося прострочення чи повна несплата аліментів.
Визначення справедливого та розумного розміру пені при застосуванні конструкції зменшення розміру пені належить до суддівського розсуду. Суд має забезпечити, щоб зменшення пені не порушувало права одержувача аліментів, але водночас не створювало надмірного фінансового навантаження для платника аліментів. Пеня має бути співрозмірною з правопорушенням (зокрема, прострочення, невиконанням зобов`язань, наявність/відсутність часткової оплати). Розмір пені має залишатися співрозмірним із розміром основного зобов`язання, тому суд не може зменшувати пеню до такої міри, що виключала б її роль як «стимулу» для своєчасного виконання аліментних зобов`язань.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 02 квітня 2025 року у справі 725/4115/21 (провадження № 61-7782св24), від 18 квітня 2025 року у справі № 932/541/23 (провадження № 61-185св25) та інші.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві (див.: пункт 8.25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), пункт 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18)).
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу встановив, що ОСОБА_2 є боржником по виконавчому провадженню НОМЕР_2, відкритому з примусового виконання виконавчого листа №647/4286/13, виданному Бериславським районним судом Херсонської області на виконання рішення суду від 11.02.2014, яким було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 до його повноліття (до ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
Також ОСОБА_2 є божником по виконавчому провадженню НОМЕР_3, відкритому з примусового виконання виконавчого листа №759/5816/24, виданному Святошинським районним судом м. Києва на виконання рішення суду від 14 травня 2024 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання і до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення 23 років.
Згідно інформації про окремі операції по картковому рахунку ОСОБА_2 , відкритому у АТ КБ «ПриватБанк», від 29.08.2025 № FLSHVNOAS65QOC6M, відповідачем було здійснено наступні платежі: 
- 12.06.2025 / опис платежу - зарахування Бериславське РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області, №759/5816/24, ВП НОМЕР_3, стягнення на користь стягувача / сума платежу 7 996,78 грн;
- 27.06.2025 / опис платежу - зарахування Бериславське РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області, №759/5816/24, ВП НОМЕР_3, стягнення на користь стягувача / сума платежу 27 608,87 грн;
- 11.07.2025 / опис платежу - зарахування Бериславське РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області, №647/4286/13-ц, ВП НОМЕР_2, стягнення на користь стягувача / сума платежу 5 563,34 грн;
- 11.07.2025 / опис платежу - зарахування Бериславське РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області, №759/5816/24, ВП НОМЕР_3, стягнення на користь стягувача / сума платежу 8 345,03 грн;
- 24.07.2025 / опис платежу - зарахування Бериславське РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області, №759/5816/24, ВП НОМЕР_3, стягнення на користь стягувача / сума платежу 8 820,67 грн;
- 24.07.2025 / опис платежу - зарахування Бериславське РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області, №647/4286/13-ц, ВП НОМЕР_2, стягнення на користь стягувача / сума платежу 4 885,45 грн;
- 18.08.2025 / опис платежу - зарахування Бериславське РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області, №759/5816/24, ВП НОМЕР_3, стягнення на користь стягувача / сума платежу 7 863,81 грн;
- 18.08.2025 / опис платежу - зарахування Бериславське РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області, №647/4286/13-ц, ВП НОМЕР_2, стягнення на користь стягувача / сума платежу 5 242,55 грн;
- 18.08.2025 / опис платежу - зарахування Бериславське РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області, №759/5816/24, ВП НОМЕР_3, стягнення на користь стягувача / сума платежу 7 322,88 грн;
- 28.08.2025 / опис платежу - зарахування Бериславське РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області, №647/4286/13-ц, ВП НОМЕР_2, стягнення на користь стягувача / сума платежу 4 012,10 грн.
Таким чином, за борговими зобов`язаннями по виконавчому провадженню НОМЕР_2 згідно даної довідки АТ КБ «Прива Банк» боржником було внесено грошові кошти по сплаті аліментів на загальну суму 19 703,44 грн. А за борговими зобов`язаннями по виконавчому провадженню НОМЕР_3 згідно даної довідки АТ КБ «Прива Банк» боржником було внесено грошові кошти по сплаті аліментів на загальну суму 67 958,04 грн. Разом було перераховано стягувачу у рахунок оплати заборгованості по аліментам за вказаними виконавчими провадженнями 87 661, 48 грн., коміся по платежам склала 351,77 грн. (разом із комісією внесеного грошові кошти на суму 88 013,25 грн).
Отже, ураховуючи встановлені під час перегляду справи судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов вірного висновку про те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, оскільки він у добровільному порядку не вжив заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі, зокрема, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що мав об`єктивні перешкоди для своєчасної сплати аліментів. 
Однак, вирішуючи питання щодо розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд першої інстанції безпідставно врахував суму внесених платежів за заборгованістю по аліментам у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 у сумі 67 958,04 грн, у рахунок сплати заборгованості за виконавчим провадженням № НОМЕР_6, в межах якого виникла заборгованість по сплаті аліментів, що стало підставою звернення ОСОБА_1 до суду із позовною заявою.
Суд апеляційної інстанції, дослідив наданий позивачем розрахунок, вважає, що він може бути визнаний належним та допустимим доказом у справі, відповідає пункту 4 розділу XVIІнструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5
Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Розрахунок пені, наданий позивачем, відповідач не спростував, не надав власного розрахунку, а також доказів, що сплачував аліменти на утримання дітини у повному розмірі та у нього відсутня заборгованість.
У справі, яка переглядається, судом належним чином не було з`ясовано існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду від 11.02.2014 у справі №647/4286/13, що призвело до помилкового висновку щодо необхідності зменшення розміру неустойки за прострочення сплати аліментів по виконавчому провадженню НОМЕР_2.
Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, враховуючи наведені норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням належної оцінки наданих сторонами доказів та їх доводів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на дитину, проте дійшов до неправильного висновку про наявність підстав для зменшення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, помилково врахувавши сплачені боржником грошові кошти у рахунок аліментів, які стягуються за виконавчим провадженням НОМЕР_3 у сумі 68 309,92 грн, у рахунок погашення боржником заборгованості по аліментам, що стягуються за виконавчим провадженням НОМЕР_2.
Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи викладене, та встановлені обставини по справі, колегія суддів вважає, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року слід змінити, збільшивви розмір стягнутої з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 40 972 грн 88 коп до 109 282 грн 80 коп.
Згідно з частиною 13 статті 141, пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог- частина 2 статті 141 ЦПК України.
При подачі позовної заяви судовий збір підлягав сплаті у розмірі 1 211,20 грн. 
Оскільки суд апеляційної інстанції, змінивши рішення суду, фактично задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, тому рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року слід змінити, збільшивши стягнутий з відповідача на користь держави судовий збір з 454 грн 10 грн. до 1 211 грн 20 коп.
Судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816 грн 80 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки апеляційну скаргу задоволено частово, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2026 року змінити, збільшити розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 40 972 грн 88 коп. до 109 282 (сто дев`ять тисяч двісті вісімдесят дві) грн 80 коп., та стягнутого з ОСОБА_2 на користь держави судового збору з 454 грн 10 грн. до 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 05 червня 2026 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна