ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1508/26 Справа № 175/4971/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шаповалова І.С. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Агєєв О.В., за участю захисника Хараїм О.В., яка діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в режимі відеоконференції, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника Хараїм Ольги Валеріївни, подану в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , громадянина України, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
на постанову Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2026 року по справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КупАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік та стягнуто судові витрати у розмірі 665,60 грн. 

Згідно з оскаржуваною постановою та протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №614636, 14.03.2026 року об 11:30 год. у м. Підгороднє, траса М-30 блокпост, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mitsubishi Pajero д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального приладу алкотестер “DRAGER” 6810, результат тесту 1,00%, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, а саме: «відмова особи яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння», за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з судовим рішенням захисник ОСОБА_2 , яка дії в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 14.04.2026 року звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2026 року скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КупАП, розгляд апеляційної скарги проводити в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було поверхнево розглянуто справу, не було здійснено повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи.
Зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 у день та час, зазначені у протоколі.
Крім того, суть адміністративного правопорушення, яка викладена в протоколі серії ЕПР 1 №614636 від 14.03.2026 року, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки протокол був складений за порушення п.2.5 ПДР – «відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння», при цьому в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що «На вимогу працівників поліції водій пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння...», а також, результат огляду ОСОБА_1 , проведений поліцейським, не вказаний у постанові про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №614636 від 14.03.2026 року. Також, сторона захисту зазначає щодо порушення порядку проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а саме відсутність в матеріалах справи доказів належної, усвідомленої та переконливої згоди або незгоди водія з результатами огляду. Вся процедура огляду яку застосували до ОСОБА_1 згідно з приписами ч.9 ст.266-1 КупАП є недійсною, а її результати недопустимими доказами, оскільки отримані всупереч умовам і порядку, встановленим законом.
З урахуванням наведених обставин, представник апелянта Хараїм О.В. вважає, що постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Заслухавши доводи представника ОСОБА_1 - адвоката Хараїм О.В, яка приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримала, перевіривши матеріали справи, а також зазначені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши докази у справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Ці вимоги закону судом першої інстанції в повному обсязі виконані не були. Так, під час апеляційного перегляду справи встановлено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не надав належної оцінки наявним у справі доказам з точки зору належності, допустимості та достовірності й допустив суперечності в частині мотивів свого рішення, встановивши при цьому обставини, які не відповідають дослідженим судом доказам.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №614636 вбачається, що ОСОБА_1 інкриміновано порушення п.2.5 ПДР, тобто відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, проте суд першої інстанції в оскаржуваній постанові мотивує прийняте рішення про притягнення останнього до відповідальності за керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння з посиланням на порушення ОСОБА_1 п.2.9 (а) ПДР - керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Обґрунтовуючи свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_1 , суд керувався, зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №614636 від 14.03.2026 року, який на переконання суду першої інстанції складений з дотриманням вимог ст.256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу яка її вчинила, а отже є належним та допустимим доказом у справі.
На підставі даних протоколу та інших доказів, які містяться в матеріалах справи (записи камери відеореєстратора та бодікамер поліцейських), врахувавши наявність акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з зазначенням виявлених ознак сп`яніння та результат огляду на стан сп`яніння - 1,00%, з роздруківкою спеціального приладу алкотестер «DRAGER» 6810, з підписом особи що притягується, суд першої інстанції прийшов до висновку про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст.251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Так, ч.1 ст.130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за:
- керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції;
- передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів»
- відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином ч.1 ст.130 КУпАП має три різні складові складу даного адміністративного правопорушення.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №614636 від 14.03.2026 року, за змістом якого: об 11:30 год. у м.Підгороднє, траса М-30 блокпост, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mitsubishi Pajero д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). На вимогу працівника поліції водій пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру «DRAGER» 6810, який показав позитивний результат, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, а саме: «відмова особи яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Стаття 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) визначає обов`язковий зміст протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно даної норми у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Отже, зазначаючи в протоколі суть правопорушення, а саме «керував транспортним засобом перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння», що утворює окремий склад адмінправопорушння передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, який пов`язаний з порушенням п.2.9(а) ПДР – «керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», працівник поліції натомість в протоколі посилається на порушення п.2.5 ПДР – «відмова особи яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння», що фактично є іншим складом, який не підтверджуєься відповідними доказами.
Натомість, в долученому до матеріалів справи відеозапису з нагрудних камер поліцейських, відсутній момент зупинення транспортного засобу. Відеозапис розпочинається з моменту пошуку ОСОБА_1 його особистих документів в речах, які знаходяться на задніх сидіннях автомобіля, після чого поліцейський пропонує пройти ОСОБА_1 разом з ним для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, де йому роз`яснюються права. ОСОБА_1 погоджується пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціального приладу - алкотестеру «DRAGER» 6810, результат якого показує 1,00%. Також на відеозаписі наявний момент написання ОСОБА_1 пояснень, а також, згоди з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння і відсутності претензій до працівників поліції.
Наведені обставини у сукупності не засвідчують обставину саме відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Таким чином, встановлюючи в оскаржуваному рішенні доведеність порушень ОСОБА_3 п.2.9 (а) ПДР, суд першої інстанції вийшов за межі протоколу про адміністративне правопорушення, в якому останній звинувачується у порушенні п.2.5 ПДР, тобто суд визнав особу винною в тих діях, які утворюють інший склад ч.1 ст.130 КУпАП і поліцейським не інкримінувались йому в протоколі.
Зі змісту ст.279 КУпАП вбачається, що справа про адміністративне правопорушення підлягає судовому розгляду в межах обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення. Тому вони, з урахуванням положень ст.256 КУпАП, мають бути викладені в протоколі конкретно, у спосіб, який унеможливлює їх неоднозначне тлумачення та відповідати диспозиції закону про адміністративну відповідальність за вказане правопорушення.
Суд не вправі самостійно обирати чи встановлювати не конкретно викладені у протоколі про адміністративне правопорушення дані, які є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції обвинувачення та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.
У справі «Карелін проти росії» («Karelin v. russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Відповідно до ст.129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до вчинення правопорушення.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_3 у вчинені ним порушень п.2.5 ПДР, як зазначено в протоколі про адмінправопорушення, та відповідно, адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП з даним складом. Всі сумніви щодо доведеності вини порушника тлумачаться на його користь, а тому протокол про адміністративне правопорушення в даному випадку не можна визнати доказом вини ОСОБА_3 в розумінні ст.251 КУпАП.

Отже, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції з ухваленням нової постанови - про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст.130КУпАП, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Хараїм Ольги Валеріївни задовольнити.
Постанову судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області 09 квітня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП скасувати.
Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КупАП закрити на підставі п.1 ст.247 КупАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду        Агєєв О.В.