ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 року
м. Київ
справа № 331/3872/20
провадження № 61-2471св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
заявник - приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова Заіра Арсенівна,
боржник - ОСОБА_1 ,
стягувач -  ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Фумельов Ілля Олександрович, на ухвалу Олександрівського районного суду м. Запоріжжя, в складі судді Антоненко М. В., від 10 жовтня 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду, в складі колегії суддів: Полякова О. З., 
Гончар М. С., Кухаря С. В., від 20 січня 2026 року, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст подання приватного виконавця
1. У жовтні 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова З. А. звернулась до суду з поданням про надання дозволу на реалізацію майна боржника.
2. В обґрунтування подання приватний виконавець зазначає, що у неї на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_3, до складу якого входять виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа у справі № 331/3872/20, виданого 15 травня 2023 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в сумі 24 021 дол. США; виконавче провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа у справі 
№ 331/3872/20, виданого 15 травня 2023 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь 
 ОСОБА_2 заборгованості в сумі 12 605,37 грн.
3. В ході здійснення зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_3 виконавець не виявив грошових коштів або рухомого майна боржника, достатніх для погашення заборгованості за виконавчими документами.
4. На час звернення виконавця до суду з цим поданням залишок боргу перед стягувачем складає 21 819,47 дол. США (що за курсом НБУ станом на 
07 жовтня 2024 року становить 898 654,51 грн) та 11 182,48 грн судового збору. Сума боргу перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати (160 000 грн), а отже звернення стягнення на житло боржника є доцільним, співмірним та необхідним для забезпечення своєчасного виконання рішення суду.
5. Виконавець встановив, що відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржнику на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , яка 
24 червня 2024 року була описана, і на яку накладений арешт.
6. Згідно з відповіддю Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 20 серпня 2024 року № 06.4-06/02/9138 у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_3 , 1991 року народження, ОСОБА_4 , 1942 року народження та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зареєстрована у квартирі дитина є онуком боржника.
7. 24 серпня 2024 року приватний виконавець направив до районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району (органу опіки й піклування) запит щодо надання дозволу на реалізацію квартири, в якій зареєстрована дитина, однак отримав відмову.
8. Виконавець вважає, що дитина має право бути зареєстрованим та проживати разом зі своїми батьками: ОСОБА_3 та ОСОБА_6 або з одним із них. У той час як у баби - ОСОБА_1 , яка є боржником у виконавчому провадженні, відсутній обов`язок щодо утримання та забезпечення житлом онука з огляду на наявність у нього батьків. 
9. Посилаючись на викладене, приватний виконавець просить суд надати дозвіл на реалізацію в рамках зведеного виконавчого провадження 
№ НОМЕР_3 квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .
Короткий зміст оскаржених судових рішень
10. Ухвалою Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 
2025 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду 
від 20 січня 2026 року, подання задоволено. Надано приватному виконавцю виконавчого округу Запорізької області Шавлуковій З. А. дозвіл на звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , з метою погашення заборгованості за зведеним виконавчим провадженням 
№ НОМЕР_3.
11. Задовольняючи подання, суд першої інстанції врахував, що 
ОСОБА_1 не виконала рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2022 року, а більш, ніж за три роки, у виконавчому провадження стягнуто лише близько 20 % від загальної суми боргу. 
12. Встановивши, що власником квартири  АДРЕСА_1  є баба малолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_1 , яка має альтернативне місце проживання, суди дійшли висновку про наявність підстав для задоволення подання. 
13. Апеляційний суд також врахував, що:
- квартира  АДРЕСА_1 не є житлом малолітнього онука боржника, а доказів того, що окрім реєстрації, дитина користується цим житлом матеріали справи не містять; 
- посилання боржника про відсутність у власності батьків дитини житлової нерухомості суд відхилив, як недоведене.
14. Враховуючи, що у  ОСОБА_1 відсутнє інше майно, на яке можна звернути стягнення, з огляду на принцип обов`язковості виконання судового рішення, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення подання приватного виконавця.
15. На переконання апеляційного суду, сам по собі факт реєстрації малолітньої дитини у спірній квартирі 29 жовтня 2018 року, тобто, до звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про стягнення боргу, не звільняє 
ОСОБА_1 від обов`язку виконання судового рішення та не може бути підставою для відмови у задоволенні подання приватного виконавця.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
16. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволенні подання приватного виконавця.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
17. У лютому 2026 року  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат 
Фумельов І. О., подала касаційну скаргу на ухвалу Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 20 січня 2026 року.
18. Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2026 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи 
№ 331/3872/20, які у березні 2026 року надійшли до Верховного Суду. Зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку виконання ухвали Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2025 року.
19. Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
20. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права під час вирішення подання приватного виконавця про надання дозволу на реалізацію майна боржника.
21. Касаційна скарга мотивована тим, що у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 755/12052/19 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що малолітня дитина хоча і є онуком, але визнається членом сім`ї власника і користується усіма правами члена сім`ї власника, за умови, що місцем проживання її батька/матері є спірна квартира. 
22. Зазначає, що боржник у квартирі по АДРЕСА_2 , про яку вказав районний суд, не зареєстрована і не проживає.
23. Крім того, батько дитини не має у власності житлової нерухомості, а матір зареєстрована в с. Степногірськ Василівського району Запорізької області, однак у зв`язку з бойовими діями, там не проживає. 
24. Звертає увагу, що до участі у справі не був залучений орган опіки та піклування. 
25. Вважає, що розгляд подання приватного виконавця про надання дозволу на реалізацію майна боржника, в якому зареєстровані малолітні/неповнолітні діти, в порядку статті 435 ЦПК України належним чином не захищає права дитини.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
26. У березні 2026 року приватний виконавець Шавлукова З. А. подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
27. Відзив мотивований тим, що твердження ОСОБА_1 про відсутність у виконавця повноважень звертатись із поданням про надання дозволу на реалізацію майна боржника є безпідставними і суперечать практиці Верховного Суду. 
28. Вважає, що доводи касаційної скарги не підтверджені доказами.
Обставини справи, встановлені судами
29. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 
2022 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду 
від 18 квітня 2023 року, у справі № 331/3872/20 задоволено позов 
ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу за договором позики від 24 грудня 2019 року у розмірі 21 448 дол. США та відсотки за користування чужими коштами за період з 25 грудня 2019 року до 25 грудня 2020 року у розмірі 2 573 дол. США, а всього: 24 021 дол. США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, що складаються зі сплати судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову у розмірі 7 605,37 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь 
ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.
30. 15 травня 2023 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя видав виконавчі листи:
- про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 основного боргу за договором позики від 24 грудня 2019 року в розмірі 21 448 дол. США та відсотків за користування чужими коштами за період з 25 грудня 2019 року до 25 грудня 2020 року в розмірі 2 573 дол. США, а всього: 24 021 дол. США;
- про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат, що складаються зі сплати судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову у розмірі 7 605,37 грн;
- про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.
31. В подальшому вказані виконавчі листи передані на виконання приватному виконавцю Шавлуковій З. А., якою відкриті виконавчі провадження № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, об`єднані в одне - № НОМЕР_3.
32. За відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 жовтня 2024 року № 398154206 ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .
33. 08 квітня 2024 року приватний виконавець направив запит № 8953 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради з метою встановлення всіх зареєстрованих осіб у квартирі 
АДРЕСА_1 .
34. 10 квітня 2024 року Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради на запит приватного виконавця повідомив, що за адресою: 
АДРЕСА_3 , зареєстровані ОСОБА_3 1991 року народження та ОСОБА_4 , 1942 року народження.
35. 24 квітня 2024 року приватний виконавець арештував і описав майно боржника - квартиру АДРЕСА_1 .
36. 07 серпня 2024 року на адресу приватного виконавця надійшла заява ОСОБА_1 , яка повідомила, що у вказаній квартирі був зареєстрований її онук - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був знятий з реєстрації сторонніми особами. Також у квартирі мешкає її матір похилого віку - ОСОБА_4 .
37. 19 серпня 2024 року приватний виконавець повторно звернувся до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради із запитом щодо зареєстрованих у квартирі осіб.
38. Згідно з відповіддю Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 20 серпня 2024 року № 06.4-06/02/9138 у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_3 1991 року народження, ОСОБА_4 1942 року народження, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
39. 24 серпня 2024 року приватний виконавець направив до районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, як органу опіки та піклування, запит про надання дозволу на реалізацію квартири в якій зареєстрований неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
40. 06 вересня 2024 року районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району надала відповідь, згідно з якою 04 вересня 
2024 року комісія з питань захисту прав дитини при районній адміністрації розглянула лист приватного виконавця Шавлукової З. А. та ухвалила рішення про недоцільність надання дозволу на реалізацію нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , за адресою: кв. АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована та має право користування дитина, - ОСОБА_5 .
41. Батьками ОСОБА_5 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , а бабою ОСОБА_7 є ОСОБА_5 .
42. Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання від 29 жовтня 
2018 року № 04-19/1-501 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 
29 жовтня 2018 року.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
43. Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
44. Відповідно до частин першої-другої, четвертої-п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
45. Обов`язковість судового рішення належить до основних засад судочинства (пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України).
46. Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
47. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
48. Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.
49. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).
50. Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
51. У пункті 6 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
52. Згідно з частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явлені електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).
53. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем (частина п`ята статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).
54. У частині шостій статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
55. Підпунктом 3 пункту 3 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року 
№ 2831/5 (далі - Порядок), яким визначено перелік документів (в електронній або паперовий формі), які подаються разом із заявкою на реалізацію арештованого майна, встановлено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - надається копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.
56. У пункті 30 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 
2012 року № 512/5 (далі - Інструкції № 512/5), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.
57. Беззаперечним є те, що, враховуючи вимоги Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» та положення Інструкції № 512/5, державний або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, які, зокрема, додаються до заяви на реалізацію арештованого майна (див. постанови Верховного Суду 
від 10 жовтня 2019 року у справі № 751/15667/15-ц, від 15 лютого 2023 року у справі № 2-537/11, від 22 жовтня 2025 року у справі № 448/778/23).
58. Вимога про отримання державним або приватним виконавцем дозволу органу опіки та піклування на реалізацію майна, право власності на яке або право користування яким належить малолітній/неповнолітній дитині, встановлена задля додаткового забезпечення захисту прав цієї дитини, зокрема, передбачених статтями 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», від можливого порушення.
59. Отже, передача на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду, є неможливим.
60. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року в справі № 755/12052/19 вказано, що «для судових рішень, які передбачають стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання виконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування на реалізацію житлової нерухомості є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу виконавцю, а також суд у випадку звернення до нього учасника виконавчого провадження щодо дій виконавця та/або органу опіки та піклування».
61. Таким чином, державний чи приватний виконавець спочатку повинен звернутися за дозволом органу опіки та піклування для реалізації житлової нерухомості, право на користування якою мають діти, а в разі відмови органу опіки та піклування, державний чи приватний виконавець з метою виконання судового рішення та забезпечення дотримання прав дітей повинен звернутися до суду (схожі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 2-537/11, від 04 жовтня 2023 року у справі № 925/362/20, від 13 березня 2025 року у справі № 2-2116/11).
62. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначав, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду про стягнення коштів, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець наділений правом звернутися до суду із заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка підлягає розгляду судом у порядку, встановленому статтею 435 ЦПК України. Права кредитора у спірних правовідносинах захищені судовим рішенням про стягнення кредитної заборгованості, виконання якого здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження» та розділом VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України. Разом з тим звернення кредитора з окремим позовом про визнання малолітньої дитини, місце проживання якої зареєстровано без згоди іпотекодержателя, такою, що втратила право користування і виселення з іпотечного майна, з метою його ефективної реалізації в порядку примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості, дозволяє суду надати оцінку балансу прав та інтересів сторін, найкращих інтересів дитини, добросовісності дій учасників правовідносин тощо (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року у справі № 522/3747/22).
63. Під час розгляду заяви (подання) суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; яка ступінь споріднення має місце між дітьми та боржником та інші обставини (див. постанову Верховного Суду від 15 лютого 2023 року в справі № 2-537/11).
64. Вирішуючи подання приватного виконавця у розглядуваній справі, суди встановили, що залишок боргу ОСОБА_7 перед ОСОБА_2 станом на 12 листопада 2024 року за зведеним виконавчим провадженням 
№ НОМЕР_3 складає 19 833,65 дол. США та 10 008,20 грн.
65. За період з 04 вересня 2023 року по 06 травня 2025 року у виконавчому провадженні стягнуто 195 736,01 грн.
66. Боржнику ОСОБА_7 на праві власності належить квартира  АДРЕСА_1 , яку наразі неможливо реалізувати, оскільки в ній зареєстрований неповнолітній ОСОБА_5 , 2017 року народження, а орган опіки та піклування ухвалив рішення про недоцільність надання дозволу на реалізацію цього нерухомого майна. 
67. Отже, з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, приватний виконавець обґрунтовано звернулася до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстрована дитина.
68. Задовольняючи подання, суди попередніх інстанцій встановили, що :
- боржник ОСОБА_1 є бабою малолітнього ОСОБА_5 ;
-  ОСОБА_5 має обох батьків, які зобов`язані його утримувати та забезпечувати житлом, в той час як ОСОБА_1 такого обов`язку не має;
-  ОСОБА_1 на час звернення виконавця до суду мала альтернативне місце проживання, окрім квартири, на яку виконавець просив звернути стягнення; 
- рішення суду про стягнення із ОСОБА_1 боргу, яке набрало законної сили 18 квітня 2023 року, наразі не виконане.
69. За встановлених обставин, оцінивши баланс конкуруючих інтересів учасників справи та заінтересованих осіб, врахувавши принцип обов`язковості виконання судового рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов цілком обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення подання приватного виконавця та надання дозволу на звернення стягнення на квартиру боржника з метою виконання рішення суду, яке набрало законної сили. 
70. Колегія суддів також звертає увагу, що у березні 2025 року 
ОСОБА_1 зверталась до районного суду (провадження № 6/331/160/2025) із заявою про відстрочення виконання судового рішення у цій справі та просила відстрочити виконання рішення суду від 18 квітня 2023 року на один рік.
71. Однак і зі спливом цього строку, самостійно визначеного боржником, рішення суду залишається невиконаним, а іншого реального механізму виконання рішення суду, окрім звернення стягнення на нерухоме майно, боржником не запропоновано.
72. Позиція органу опіки та піклування у цій справі викладена у листі, адресованому приватному виконавцю. Однак ця позиція, з огляду на встановлені обставини, правильно оцінена судами, як така, що не перешкоджає задоволенню подання виконавця.
73. Доводи касаційної скарги про те, що до повноважень приватного виконавця не належить звернення із подібними поданнями суперечать усталеній практиці Верховного Суду, яка підтвердженаОб`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у постанові від 02 лютого 2026 року в справі 
№ 522/3747/22, з висновками якої узгоджуються оскаржені судові рішення. 
74. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 
75. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржені судові рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, які б давали підстави для їх скасування.
76. Виконання судового рішення, яке було зупинено до закінчення перегляду справи в касаційному порядку, необхідно поновити.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Фумельов Ілля Олександрович, залишити без задоволення.
2. Ухвалу Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2025 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 20 січня 2026 року залишити без змін.
3. Поновити виконання ухвали Олександрівського районного суду 
м. Запоріжжя від 10 жовтня 2025 року.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: 	Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Сердюк В. В. Шипович