ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 року 
м. Харків
справа № 644/6694/24
провадження № 22-ц/818/1097/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
Суддів колегії – Маміної О.В., Яцини В.Б.
за участю секретаря судового засідання Риндіч О.Б.
сторони справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»
відповідач – ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова 23 вересня 2025 року у складі судді Штих Т. В.,-
ВСТАНОВИВ :
В серпні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» ( надалі ТОВ) звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 7094579 від 22.09.2023 в розмірі 100 620,00 грн та просила вирішити питання про стягнення судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.
В обґрунтування свого позову посилався на те, що 22 вересня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 7094579, за умовами якого відповідачу був наданий кредит в розмірі 25 000 гривень 00 копійок строком на 360 днів, процентна ставка в розмірі 1,99 % в день в межах строку кредиту. 27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ було укладено Договір факторингу № 27.05/2024-Ф (далі Договір Факторингу) за умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Заборгованість за Кредитним договором відповідача склала: сума кредиту 25000 грн, сума процентів за користування кредитом – 45770 грн, всього 70770 грн. Станом на дату звернення до суду заборгованість Відповідача по Кредитному договору перед Позивачем не сплачена і складає 25000 грн - тіло кредиту та 45770 грн - нараховані проценти, нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів - 29850, всього – 100620 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова 23 вересня 2025 року позов ТОВ «ФК «Фінанс Капітал» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 7094579 від 22.09.2023 року в розмірі 100 620,00 грн, витрати на оплату судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.
Рішення мотивовано тим, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем та отримання останнім кредитних коштів. Внаслідок укладення договору факторингу право вимоги перейшло до позивача. Враховуючи що матеріали справи не містять доказів повернення кредитних коштів, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у позові.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та ухвалив рішення, що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Суд не врахував що позивачем не долучено до матеріалів справи належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення між первісним кредитором та відповідачем кредитного договору та отримання останнім кредитних коштів. Надана суду довідка від ТОВ «ФК «Контрактовий дім» не є належним доказом на підтвердження факту перерахування відповідачу кредитних коштів. Крім того позивачем не доведено факту переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача оскільки останнім не надано до суду реєстру боржників за договором факторингу та не повідомлено боржника про відступлення права вимоги.
04.11.2026 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача, в якому він заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим, зазначає що суд ретельно дослідив наявні в матеріалах справи докази та дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог. Крім того просить стягнути судові витрати понесені позивачем в суді апеляційної інстанції на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 22.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено кредитний договір №7094579 ( надалі Договір кредиту), за умовами якого сума кредиту (загальний розмір) становить 25000,00 грн, строк кредиту 360 дні (пункти 1.3 та 1.4). Договір кредиту підписано за допомогою одноразового електронного ідентифікатора A9789 введеного 22.09.2023 в 12:41:09 год.(т.1 а.с.45-49)
За користування кредитом нараховуються проценти: стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 Договору кредиту (п.1.5.1 договору).
Відповідно до п.2.1 Договору кредиту кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок повивача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Додатком №1 до Договору кредиту №7094579 від 22.09.2023 року є таблиця обчислення вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка підписана відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового електронного ідентифікатора А9789, введеного 22.09.2023 в 12:41:09 год (т.1 а.с.49).
Крім того в матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту, в якому викладені основні умови кредитування та який підписано ОСОБА_1 електронним підписом за допомогою одноразового електронного ідентифікатора А9789, введеного 22.09.2023 в 12:41:09 год (т.1 а.с.98-99).
Відповідно до листа ТОВ «Авентус Україна» Вих. № 7/4984 від 29.05.2024 року, вбачається що було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Авентус Україна»: 22.09.2023 року о 12:42 на суму 25000,00 грн., за номером транзакції - 1299571144, номер замовлення – 39233587, маска картки НОМЕР_1 (т.1 а.с.56-57).
Даними розрахунку заборгованості ТОВ «Авентус Україна» за кредитним договором №7094579 від 22.09.2023 за період з 22.09.2023 року по 26.05.2024 року ОСОБА_1 має заборгованість у загальному розмірі 70770,00 грн, з яких: 25000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 45770,00 грн - заборгованість за відсотками (т.1 а.с.32-38).
27.05.2024 року між ТОВ (Фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (Клієнт) укладений договір факторингу № 27.05/24-Ф за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги (т.1 а.с.116-125).
З Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 (порядковий номер НОМЕР_2 ) є боржником за кредитним договором №7094579 від 22.09.2023 року, сума заборгованості становить 70770,00 грн, з яких: 25000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 45770,00 грн - заборгованість за відсотками (т.1 а.с.50).
Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 року вбачається що клієнт передав а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 16723 боржників на загальну суму 149 395 902,29 грн. (т.1 а.с.125 зворот)
Відповідно до змісту платіжних інструкцій №421,424,420, ТОВ сплатило ТОВ «Авентус Україна» в загальному розмірі 1267724,99 грн в рахунок оплати за договором факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 року без ПДВ (т.1 а.с.66-67).
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ за кредитним договором №7094579 від 22.09.2023 за 60 календарних днів (27.05.2024 – 25.07.2024) сума нарахованих процентів за користування грошовими коштами 29850,00 грн. Процентна ставка 1.99% (т.1 а.с.187-188).
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Оскільки умови договорів розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент, а саме споживач послуг банку, лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Проаналізувавши вказані норми закону та дослідивши матеріали справи колегія суддів погоджується з висновком суду про доведеність факту укладення між первісним кредитором та відповідачем 22.09.2023 було укладено кредитний договір №7094579 від 22.09.2023 у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора, у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07.10.2020р.
Згідно даних листа АТ «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_1 в Банку було емітовано карту № НОМЕР_3 на яку 22.09.2023 року було здійснено переказ коштів на суму 25000,00 грн (т.1 а.с.215).
Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується даними листа ТОВ «Авенту Україна» вих. № 7/4984 від 29.05.2024 року, відповідно до якого вбачається що було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Авентус Україна»: 22.09.2023 року о 12:42 на суму 25000,00 грн, за номером транзакції - 1299571144, номер замовлення – 39233587, маска картки НОМЕР_1 .
Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеної у постанові від 12 лютого 2025 року по справі 679/1103/23 про те, що довідка про перерахування за допомогою платіжної системи кредиту на вказану позичальником картку є належним доказом отримання відповідачем кредитних коштів.
Щодо відступлення права вимоги.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Колегія суддів вважає доведеним позивачем перехід прав вимог до відповідача за кредитним договором №7094579 від 22.09.2023 що підтверджується, зокрема: копією договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 (т.1 а.с.116-125), витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 (т.1 а.с.50) та платіжними інструкціями №421,424,420 (т.1 а.с.66-67)
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Суду не надано доказів на спростовування презумпції правомірності договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 року.
Щодо розміру заборгованості.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.
Відповідно до статті 611ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, припис абзацу другого частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У зазначеній постанові Верховний Суд сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».
Окрім того, в п. 54 постанови Верховний Суд вказав, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Тобто, згідно з позицією Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Вказаний висновок підтримано у постановах Верховного Суду у справах №296/10217/15-ц від 07 липня 2020 року, №912/1120/16 від 04 лютого 2020 року, №910/18943/20 від 27 липня 2021 року.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Фінтраст Капітал» надало розрахунок заборгованості за кредитом, відповідно до якого вбачається що за ОСОБА_1 обліковується заборгованість за наданим кредитом, яка станом на дату звернення до суду з позовом становить 100620,00 грн що складається з тіла кредиту – заборгованості за кредитом 25000,00 грн та заборгованості по відсоткам – 75620,00 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Авентус Україна» за кредитним договором №7094579 від 22.09.2023 за період з 22.09.2023 року по 26.05.2024 року ОСОБА_1 має заборгованість у загальному розмірі 70770,00 грн, з яких: 25000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 45770,00 грн - заборгованість за відсотками.
Відповідно до умов кредитного договору №7094579 від 22.09.2023 визначено що сума кредиту (загальний розмір) становить 25000,00 грн, строк кредиту 360дні (пункти 1.3 та 1.4). За користування кредитом нараховуються проценти: стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору.(п.1.5.1 договору). 
Знижена процентна ставка 1,393% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживач до 22.10.2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки.
Отже з наданих позивачем розрахунків вбачається що позивач нараховував проценти за кредитним договором в період з 27.05.2024 по 25.07.2024 року (за 60 днів) тобто в межах встановленого п.1.4 строку кредитного договору.
Проте колегія суддів не може повністю погодитись із розміром нарахованих процентів з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, - з 22.04.2024 - денна ставка не більше 1,5%, - з 20.08.2024 - денна ставка не більше 1%.
Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
З матеріалів справи слідує, що відповідач отримав кредитні кошти 22.09.2023 року.
Зі змісту розрахунку заборгованості вбачається що ТОВ «Авентус Україна» здійснювало нарахування процентів за процентною ставкою 1,99% в день в період з 22.09.2023 по 23.12.2023 року включно, що не суперечить вимогам Закону. 
Проте, починаючи 22.04.2024 року максимальна процентна ставка була обмежена відповідно до Закону до 1,5%, отже нарахування процентів ТОВ за процентною ставкою 1,99% в період з 27.05.2024 року по 25.07.2024 року є неправомірним та суперечать Закону України «Про споживче кредитування» а тому підлягаю перерахунку відповідно до діючої на той момент процентної ставки.
Отже, за період з 27.05.2024 по 25.07.2024 року відсотки нараховуються за ставкою 1,5% та становлять 22500,00 грн.
Всього заборгованість за кредитним договором №7094579 від 22.09.2023 року становить 93270,00 грн яка складається з тіла кредиту – 25000,00 грн, відсотків за користування кредитом 68270,00 грн.
Даних, що відповідач у добровільному порядку нараховану заборгованість за кредитним договором погасив, матеріали справи не містять.
Отже враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №7094579 від 22.09.2023 в розмірі 93270,00 грн.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення на вищезазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про повне задоволення позовних вимог, відтак рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення суми заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.
З матеріалів справи вбачається, що сума сплаченого позивачем судового збору за подання позову становить 2422,40 грн.,сума сплаченого судового збору відповідачем за подання апеляційної скарги становить 3634,50 грн.
Оскільки вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме (92,69%) а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а саме (7,31%) отже з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 2245,32 грн за подачу до суду позовної заяви та з ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» належить стягнути 265,68 грн за подачу апеляційної скарги та з урахуванням взаємозаліку (2245,32-265,68=1979,64) з ОСОБА_1 належить стягнути 1979,64 грн витрат пов`язаних зі сплатою судового збору.
Згідно з ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України).
Із положень ч.ч. 1-5ст.137ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
В силу ч.ч. 2, 3, 8ст. 141 ЦПК Українисудові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).
На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі наданих послуг).
Отже, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи з конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
З матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» надавалась правнича допомога адвокатом Столітнім М.М.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвокатом надано до суду: копію договору про надання правової допомоги №17/07-2024 від 17.07.2024 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»; акт прийому-передачі виконаних робіт згідно договору №17/07-2024 від 17.07.2024 року; ордер на надання правничої (правової) допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.
До опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, зазначених в акті прийому-передачі виконаних робіт згідно договору №17/07-2024 від 17.07.2024 року в тому числі, входить: зустрічі, консультації, збір та аналіз доказів і документів, складання позовної заяви та інших процесуальних документів, їх подання до суду, представництво тощо. Кількість витрачених годин 10, вартістю 10000 грн.
Крім того з матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи в суді апеляційної інстанції позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» надавалась правнича допомога адвокатом Крюкова М.В.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції адвокатом надано договору про надання правової допомоги звіт про надання правової згідно договору №07/07-2022 від 07.07.2022 зі змісту якого вбачається що адвокатом здійснена правова експертиза документів та написання апеляційної скарги, вартість робіт складає – 8000,00 грн, витрачений час – 4 год.
Дослідивши надані докази витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, враховуючи складність цієї справи, предмет спору, ціну позову, характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» належить стягнути 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст. 367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова 23 вересня 2025 року – змінити в частині визначеного судом розміру заборгованості.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (ЄДРПОУ 44559822) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 7094579 від 22.09.2023 року в розмірі 93270 (дев`яносто три тисячі двісті сімдесят) гривень 00 коп.
Здійснити перерозподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (ЄДРПОУ 44559822) судовий збір в розмірі 1979 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 64 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (ЄДРПОУ 44559822) витрат на професійну правничу допомогу понесених в суді першої та апеляційної інстанції в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий:       О.Ю. Тичкова

Судді:         О.В. Маміна

В.Б. Яцина