Справа № 569/2248/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючої судді Балацької О.Р.,
з участю секретаря судового засідання Кулікович Д.П.,
учасники справи в судове засідання не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів,
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позицій сторін.
В Рівненський міський суд Рівненської області з позовною заявою до ФОП ОСОБА_2 звернувся ОСОБА_1 про захист прав споживачів, в якій просить стягнути з відповідачки вартість неякісного товару 859,00 грн., вартість доставки 84,30 грн. та моральну шкоду у розмірі 19000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 08.08.2025 року позивач через інтернет-магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » замовив у ФОП ОСОБА_2 за акційною пропозицією 3 пари універсальних окулярів «NEW VISION» із діоптріями –3 на обидва ока та очищувальну серветку. 10.08.2025 року у відділенні ТОВ «Нова Пошта» № 7 м. Рівне він отримав замовлення та сплатив за товар 859,00 грн. і за доставку 84,30 грн. Проте вдома виявив, що товар є вкрай низької якості, лінзи не підлягають заміні, а самі окуляри надіслані з невідповідними діоптріями (–3.5 замість замовлених –3). Того ж дня позивач повернув товар продавцю через послугу «легке повернення», однак відповідачка посилку не забрала, на численні телефонні дзвінки та надіслану 19.08.2025 року письмову претензію про розірвання договору й повернення коштів не відреагувала, а також ухилилася від мирного врегулювання спору. За фактом нечесної підприємницької практики та ошуканства позивач звертався до Держпродспоживслужби та органів поліції, де за ухвалою слідчого судді було порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК України, згодом закрите. Оскільки відповідачка добровільно гроші не повернула, позивач вважає свої права споживача при реалізації дистанційного договору купівлі-продажу грубо порушеними. Крім того, неправомірними діями відповідача йому завдано значної моральної шкоди, яка виразилася у тривалому нервовому напруженні, погіршенні фізичного стану, підвищенні тиску, стресі через відчуття ошуканості та вимушеному витрачанні особистого часу на захист своїх прав, у зв`язку з чим просить суд позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача заперечує проти задоволення позову, вказавши, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підтверджуються належними і допустимими доказами. Зазначає, що позивач у позовній заяві вказав неактуальні реєстраційні та контактні дані ФОП ОСОБА_2 , через що відповідачка фактично не отримувала процесуальних документів і дізналася про існування справи лише 12.05.2026 року після доступу адвоката до системи «Електронний суд». По суті заперечень представник наголосив, що товар «New Vision» реалізовувався як готовий оптичний виріб загального вжитку, а не як індивідуально підібраний за медичним рецептом засіб, про що містилося відповідне застереження на сайті інтернет-магазину. Позивачем не надано жодного висновку експерта чи спеціаліста на підтвердження неналежної якості окулярів або невідповідності їхніх діоптрій заявленим характеристикам. Крім того, матеріали справи свідчать, що відповідачка фактично не отримала товар назад, оскільки позивач після оформлення «легкого повернення» самостійно відкликав посилку, що позбавило продавця можливості перевірити його стан та збереження товарного вигляду. Також заперечував проти вимоги про стягнення моральної шкоди, збільшеної позивачем до 77 000,00 грн, вказуючи на її явну неспівмірність та відсутність будь-якого причинно-наслідкового зв`язку між придбанням товару у серпні 2025 року та діагностованими у позивача в лютому 2026 року хронічними захворюваннями. На підставі викладеного, через повну недоведеність складу цивільного правопорушення та відсутність підтверджених недоліків товару, представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 лютого 2026 року справу передано судді Балацькій О.Р.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 04 лютого 2026 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 32-33)
Від позивача ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: консультативного висновку нейрохірурга, результатів реоенцефалографії та ехоенцефалографії від 10.02.2026, а також чеків та історій замовлень медикаментів. Вказаними документами позивач обґрунтовує факт погіршення стану свого здоров`я, діагностування у нього хронічних захворювань нервової системи та понесення витрат на лікування, що, на його переконання, перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із протиправними діями відповідача. (а.с. 41-53)
30 березня 2026 року позивачем через підсистему «Електронний суд» подано заяву про уточнення позовних вимог, у якій останній просить збільшити розмір моральної шкоди, заявленої до стягнення з відповідачки, з 19 000,00 грн. до 77 000,00 грн., посилаючись на нові обставини, що виникли після подання позову, а саме встановлення 10 лютого 2026 року діагнозу та призначення тривалого лікування. (а.с. 54-57)
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2026 року прийнято до розгляду уточнену позовну вимогу ОСОБА_1 (а.с. 58-59)
Представник відповідача у поданому відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
Інших заяв та клопотань до суду від учасників справи не надходило.
З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, а відповідач - заперечень на позовні вимоги, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. 
ІІІ. Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та докази.
Суд встановив, що 08 серпня 2025 року позивач ОСОБА_1 через вебсайт інтернет-магазину «magaz-top.shop» здійснив дистанційне замовлення товару у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , а саме: 3 пар універсальних окулярів марки «NEW VISION» із оптичною силою лінз (діоптріями) -3 на обидва ока та очищувальної серветки на загальну суму 859,00 грн. (а.с. 18)
10 серпня 2025 року у відділенні ТОВ «Нова Пошта» № 7 (м. Рівне) позивач отримав зазначене поштове відправлення, сплативши грошові кошти в розмірі 859,00 грн як вартість товару, а також 84,30 грн за послуги з його доставки, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями експрес-накладної ТОВ «Нова Пошта» та фіскального чека (а.с. 19-21).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що після розпакування та огляду товару в домашніх умовах ним було виявлено невідповідність характеристик купленої продукції заявленим параметрам та умовам замовлення. Зокрема, за суб`єктивним твердженням позивача, окуляри виявилися низької якості, конструкція оправи не передбачала можливості заміни лінз, а фактична оптична сила лінз становила -3.5 діоптрій замість погоджених -3, про що свідчила наявна на лінзах маркувальна наклейка.
З метою розірвання дистанційного договору купівлі-продажу та повернення сплачених коштів, позивач 10 серпня 2025 року скористався послугою ТОВ «Нова Пошта» «легке повернення», оформивши зворотне відправлення на адресу продавця. Проте, як вбачається з роздруківок відстеження поштових відправлень та пояснень сторін, ФОП ОСОБА_2 вказану посилку з відділення перевізника не забрала. Надалі позивач самостійно створив заявку на повернення цього відправлення собі та отримав його назад, що підтверджує факт перебування спірного товару у фактичному володінні самого позивача.
19 серпня 2025 року ОСОБА_1 направив на адресу відповідача письмову претензію з вимогою повернути кошти за товар неналежної якості, яка залишилася без відповіді та задоволення. (а.с. 24)
Крім того, за заявою позивача від 17 вересня 2025 року органами поліції на виконання ухвали слідчого судді було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025186010001040 та порушено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (шахрайство). З долучених до матеріалів справи процесуальних документів вбачається, що вказане кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю в діянні ФОП ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення (а.с. 25-28).
Згідно з листом Головного управління Держпродспоживслужби, куди позивач також звертався за захистом своїх прав, фактів порушення законодавства про захист прав споживачів з боку відповідача встановлено не було, оскільки у проведенні позапланового заходу державного нагляду (контролю) було відмовлено з огляду на обмеження, введені в умовах воєнного стану (а.с. 22).
Заперечуючи проти позову, представник відповідача надав суду роздруківки з офіційного вебсайту інтернет-магазину продавця, з яких встановлено, що окуляри «New Vision» реалізуються як готовий товар загального вжитку з діапазоном діоптрій від -4 до +4. На сайті міститься публічне застереження для покупців про те, що дана продукція «не є індивідуально підібраним медичним виробом чи лікарським засобом, а інформація про товар має виключно рекламно-інформаційний характер і не замінює консультації лікаря-офтальмолога». Продавець не здійснює медичної діагностики та не приймає замовлення на виготовлення окулярів за індивідуальними рецептами.
На обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди, збільшеної до 77 000,00 грн, позивач надав суду пакет медичної документації, а саме: копію консультативного висновку лікаря-нейрохірурга КП «Рівненський обласний клінічний лікувально-діагностичний центр ім. В. Поліщука» РОР від 10 лютого 2026 року, згідно з яким ОСОБА_1 вперше встановлено діагноз: дисциркуляторна енцефалопатія 1 ступеня змішаного генезу, церебрастенічний синдром, астено-невротичний синдром, остеохондроз шийного відділу хребта, вестибуло-координаторні порушення; копії результатів обстежень реоенцефалографії та ехоенцефалографії від 10.02.2026 року; копії фіскальних чеків та історій замовлень лікарських засобів на підтвердження понесення витрат на лікування (а.с. 43-53).
Оцінюючи спірні правовідносини, суд зазначає, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (найняття, купівля-продаж) та Закону України «Про захист прав споживачів» щодо належного виконання зобов`язань за дистанційним договором.
ІV. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд при прийнятті рішення.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Пунктом 22 частини 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з пунктом 3 цієї частини виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.
Згідно з частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Пунктом 7 частини 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» або іншими документами (розрахунковий документ).
Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо порушення прав споживача. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності врегульовано Законом України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.
Як встановлено ч. 5 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги.
Відповідно до п. 15 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», недолік - це будь яка невідповідність товару вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до цього товару.
З урахуванням вищенаведених норм, право на заміну товару або розірвання договору купівлі-продажу товару виникає у споживача за умови виявлення саме істотного недоліку протягом гарантійного строку, який виник з вини виробника товару. При цьому, для віднесення виявленого недоліку до числа істотних, недолік обов`язково повинен: роботи неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, бути таким, що виник з вини виробника товару, після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин та має бути наділеним хоча б однією з ознак, передбачених підпунктами «а» - «в» п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» у сукупності.
Згідно ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» за умови виникнення необхідності у визначенні причин втрати якості товару під час гарантійного строку продавець зобов`язаний провести експертизу продукції; при цьому на споживача покладається обов`язок лише довести наявність істотного дефекту продукції, тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця.
Відповідно до частин першої, другої статті 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).
Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, у силу статті 664 ЦК України, у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.
Згідно зі статтею 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.
Права покупця у разі продажу йому товару неналежної якості визначено статтею 708 ЦК України.
Судом встановлено, щопозивач придбав у відповідача через інтернет-магазин три пари окулярів «NEW VISION» вартістю 859,00 грн та сплатив 84,30 грн за їх доставку. Проте, заявивши про неналежну якість товару та невідповідність діоптрій, позивач не надав суду жодного технічного чи експертного висновку на підтвердження цих дефектів.
Крім того, позивач фактично не повернув товар продавцю, оскільки самостійно відкликав посилку з пошти, а його медичні документи від лютого 2026 року не містять висновків про причинно-наслідковий зв`язок між серпневою покупкою та розвитком хронічних неврологічних захворювань. 
Саме на споживача покладається обов`язок довести наявність істотного дефекту продукції, а тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця.
Указаний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 559/388/17, від 14 січня 2021 року у справі № 755/11237/17, від 26 січня 2022 року у справі № 755/5301/16.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). 
За практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладаються законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає (постанова Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі № 752/18470/16-ц, провадження № 61-48409св18).
Оскільки позивач ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги наявністю в купленому товарі недоліків (невідповідністю оптичної сили лінз заявленим параметрам -3 діоптрії), саме на нього покладався первинний процесуальний обов`язок надати суду належні та допустимі технічні докази на підтвердження цієї обставини. Проте в матеріалах справи відсутні будь-які акти інструментальної чи сервісної перевірки, висновки спеціалістів у галузі оптики або експертні висновки щодо фактичних характеристик лінз окулярів «NEW VISION». Самі лише твердження позивача про наявність маркувальної наклейки «-3.5» є суто суб`єктивними припущеннями та не можуть слугувати беззаперечним доказом технічного дефекту чи фальсифікації товару. Клопотань про призначення судової експертизи позивачем перед судом порушено не було.
Крім того, аналізуючи положення частини п`ятої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», суд зазначає, що праву споживача на розірвання договору та повернення коштів кореспондує його обов`язок фактично повернути товар продавцю. Це необхідно для того, щоб виконавець мав реальну можливість перевірити якість виробу, встановити характер недоліку та причини його виникнення. Зважаючи на те, що позивач самостійно відкликав поштове відправлення з відділення «Нова Пошта» та утримує окуляри у власному володінні, у ФОП ОСОБА_2 не виникло правового обов`язку щодо повернення грошових коштів. Одночасне залишення продукції у себе та вимога про стягнення її повної вартості суперечить засадам добросовісності та розумності, закріпленим у статті 3 ЦК України. Відтак, вимоги про стягнення вартості товару (859,00 грн) та похідні вимоги про відшкодування доставки (84,30 грн) є передчасними та задоволенню не підлягають.
Що стосується вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 77 000 грн., суд зазначає наступне.
За змістом частини другої статті 22 Закону про захист прав споживачів при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Тобто, статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
У постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 303/2147/14-ц (провадження № 6-1790 цс 15) зроблено висновок: «Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону».
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714 цс 19).
Надані позивачем медичні документи (консультативний висновок нейрохірурга від 10.02.2026 року, результати реоенцефалографії та ехоенцефалографії, а також чеки на придбання ліків) підтверджують лише наявність у ОСОБА_1 певних соматичних та неврологічних захворювань (дисциркуляторна енцефалопатія, остеохондроз шийного відділу хребта). Разом з тим, вказані документи не містять жодних медичних висновків про те, що дані патології виникли внаслідок психоемоційного стресу, спричиненого споживчим спором щодо купівлі окулярів у серпні 2025 року. Хронічні розлади судин головного мозку та хребта за своєю медичною природою розвиваються протягом тривалого часу під впливом комплексу факторів, і їх виявлення через шість місяців після укладення дистанційного договору не може бути визнано очевидним чи прямим наслідком дій відповідача.
За таких обставин, оскільки факт протиправної поведінки ФОП ОСОБА_2 та причинний зв`язок між її діями і станом здоров`я позивача не доведені належними та допустимими доказами, суд вважає вимогу про відшкодування моральної шкоди безпідставною.
З огляду на вищевикладене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову в його задоволенні.
Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 259, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
Відповідач: ФОП ОСОБА_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено та підписано 02 червня 2026 року.

Суддя     Ольга БАЛАЦЬКА