Справа № 464/1550/25 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М. 
Провадження № 22-ц/811/3144/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 червня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 червня 2025 року у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенеро» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:
06.03.2025 Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Просило стягнути солідарно з ОСОБА_1  та  ОСОБА_2  на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго»  заборгованість за послуги з постачання теплової енергії на забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення та абонентське обслуговування, витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання та абонентське обслуговування за період з 01.12.2021 по 31.01.2025 у розмірі 6 486 грн 47 коп.
Позов обгрунтований тим, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води у м. Львові. За адресою проживання відповідача відкрито особовий рахунок, а між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі публічного договору приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії. Зазначало, що співвласники будинку не обрали іншу модель договірних відносин, у зв`язку з чим з 01.12.2021 між сторонами вважається укладеним індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, текст якого був опублікований на офіційному вебсайті підприємства. Незважаючи на відключення квартири відповідача від системи централізованого опалення, відповідачу продовжували нараховуватись платежі за функціонування внутрішньобудинкової системи опалення та абонентське обслуговування, оскільки такі витрати відповідно до законодавства покладаються на всіх співвласників багатоквартирного будинку пропорційно площі приміщення. У зв`язку з неналежною оплатою послуг за період з 01.12.2021 по 31.01.2025 утворилась заборгованість у розмірі 6 486 грн 47 коп.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 червня 2025 року позов задоволено. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії на забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення та абонентське обслуговування, витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання та абонентське обслуговування за період з 01.12.2021 по 31.01.2025 у розмірі 6 486 грн 47 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» по 1514 грн понесені позивачем витрати на оплату судового збору з кожного.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок з оплати комунальних послуг покладається на власника (співвласника) житла, відтак суд першої інстанції безпідставно стягнув заборгованість солідарно зі ОСОБА_2 , який не є співвласником квартири та не є споживачем житлово-комунальних послуг. Апелянт зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували правильність і обґрунтованість нарахованої заборгованості. Надані документи підтверджують лише справність загальнобудинкового лічильника теплової енергії, однак не містять належного розрахунку нарахувань саме щодо квартири апелянта. Крім того, квартира апелянта ще у 2007 році була у встановленому законом порядку відключена від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, у зв`язку з чим у квартирі встановлено автономне опалення та фактично не споживаються послуги теплопостачання. Також вказує на відсутність між сторонами належних договірних відносин, оскільки після відключення квартири від мереж централізованого опалення жодних договорів із ЛМКП «Львівтеплоенерго» не укладалося, заяв про приєднання до послуг теплопостачання не подавалося, а послуги централізованого опалення фактично не отримувалися.
Також зазначає, що питання правильності розрахунку та сплати судового збору не було належним чином перевірене судом.
Просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
ЛМКП «Львівтеплокомуненерго» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та реєстрацію місця проживання № 3, виданою ЛМКП «Львівтеплоенерго» 18.02.2025.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за період з 01 грудня 2021 року по 31 січня 2025 року за відповідачами обліковується заборгованість за послуги з постачання теплової енергії на забезпечення загальнобудинкових потреб опалення, витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, а також за абонентське обслуговування у розмірі 6 486 грн 47 коп.
Відповідно до Закону України «Про теплопостачання», Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії та гарячої води.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно із п. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).
Відповідно до ч. 6 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.
За змістом ст.ст. 12, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Згідно із ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг.
Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
За змістом ч. 3 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
На виконання положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 затверджені Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, в які внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022, а постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1182 затверджені Правила надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, в які внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1023.
Зазначені типові договори є розміщеними на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням: https://mkp.Ite.lviv.ua. 
З 01 грудня 2021 року з відповідачами укладені індивідуальні договори про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір на постачання гарячої води, які за своєю правової природою є публічними договорами приєднання, типова форма якого затверджена постановою Кабінетів Міністрів України №1022, 1023 від 08.09.2021. 
За умовами типового договору, ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договорами.
Отже, ЛМКП «Львівтеплоенерго» будучи наділеним повноваженнями виконавця послуг за договором приєднання про надання послуг, надавало послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води до будинку  АДРЕСА_2 .
За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.12.2020 у справі №311/3489/18, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.
Оскільки житло відповідачів знаходиться у багатоквартирному будинку, вони зобов`язані нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку. Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №703/58/16-ц.
На підставі вищевикладеного, відповідачі зобов`язані нести витрати на обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення.
За таких обставин суд першої інстанції, встановивши факт надання ЛМКП «Львівтеплоенерго» послуг з централізованого теплопостачання за адресою АДРЕСА_2 , та невиконання відповідачами свого обов`язку з оплати послуги з централізованого опалення місць загального користування будинкута гарячої води, прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Доказів, які б вказували, що нарахування здійснюється позивачем некоректно чи застосовується неправильний спосіб розподілу витрат на опалення та суперечить принципу розрахунку витрат теплової енергії на опалення місць загального користування, стороною відповідачів суду не надано.
Щодо доводів апеляційної скарги, що місця загального користування не обладнані приладами теплопостачання (опалення) і температурного контролю, колегія суддів звертає увагу, що відсутність приладів опалення в під`їздах багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку.
Безпідставними є і доводи апеляційної скарги про незаконність солідарного стягнення заборгованості зі ОСОБА_2 , оскільки відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які зареєстровані та проживають у житлі споживача, несуть солідарну відповідальність за оплату житлово-комунальних послуг.
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності укладеного між сторонами індивідуального договору, оскільки мешканці будинку АДРЕСА_2 самостійно не прийняли рішення про модель організації договірних відносин, а тому між сторонами відповідно до вимог закону вважається укладеним індивідуальний договір про надання комунальних послуг.
Доводи апелянта щодо неправильності сплати судового збору є також необґрунтованими, оскільки судовий збір позивачем сплачено у встановленому законом порядку та розмірі відповідно до вимог ч. 2 ст. 4, п. 1, п.п. 1 Закону України «Про судовий збір».
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.
Повний текст постанови складено:17.06.2026.

Головуючий  

Судді