ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2026 року	м. Одеса	Справа № 915/1079/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Л.В. Поліщук,
суддів: К.В. Богатиря, О.Ю. Аленіна,
секретар судового засідання: І.С. Мисько
за участю представників сторін:
від позивача: А.В. Гриненко;
від відповідача: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Антонов»
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.10.2025 (суддя Л.М. Ільєва, м.Миколаїв, повне рішення складено 25.12.2025)
у справі №915/1079/25
за позовом Акціонерного товариства «Антонов»
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська Ера»
про стягнення 2467581,00 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог 
Акціонерне товариство «Антонов» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська Ера» про стягнення заборгованості в загальній сумі 2467581,00 грн, у тому числі пені в сумі 1399731,00 грн та штрафу за прострочення поставки товару понад 30 днів в сумі 1067850,00 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем умов договору від 30.01.2025 №170.016.2025 в частині несвоєчасної поставки товару, внаслідок чого відповідачу нараховані пеня та штраф за прострочення поставки товару понад 30 днів у загальній сумі 2467581,00 грн.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 18.07.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 10.10.2025 позов Акціонерного товариства «Антонов» задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська Ера» на користь Акціонерного товариства «Антонов» пеню в сумі 209959,65 грн та штраф за прострочення поставки товару понад 30 днів в сумі 160177,50 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 29610,97 грн. В задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства «Антонов» відмовлено.
Суд першої інстанції, проаналізувавши встановлені обставини справи, дійшов висновку, що відповідач свої зобов`язання в частині поставки товару виконав з порушенням передбаченого договором строку, що зумовлює правові наслідки у вигляді нарахування пені та штрафу у відповідності до умов договору, при цьому, перевіривши виконані позивачем розрахунки пені та штрафу, зазначив про правильність таких розрахунків. Водночас, розглянувши заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, суд дійшов висновку про зменшення їх розміру до 85%, що, на думку суду, буде оптимальним балансом інтересів сторін у спорі з урахуванням мети застосування заявлених санкцій.
Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги
Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Акціонерне товариство «Антонов» звернулося із апеляційною скаргою, в якій просило рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.10.2025 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Мотивуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначив, що судом першої інстанції не надано оцінку тій обставині, що погоджуючи істотні умови договору, зокрема строк здійснення поставки, розмір пені та штрафу, ціну договору у сумі 50850000,00 грн, відповідач тим самим взяв на себе зобов`язання з виплати неустойки у разі порушення ним зобов`язання зі своєчасної поставки товару саме у тому розмірі, що передбачений договором та законом, яка, відповідно, і була заявлена позивачем до стягнення, та укладаючи договір з підприємством, що належить до державного сектора економіки, на поставку продукції на суму 50850000,00 грн, відповідач мав врахувати наслідки порушення ним зобов`язання, зокрема орієнтовний розмір штрафних санкцій.
Крім того, судом першої інстанції не було надано оцінку тій обставині, що відповідач уклав договір із контрагентом, який виконує завдання стратегічного, оборонно-промислового значення, розуміючи, що виконувана ним на власний ризик господарська діяльність передбачатиме виникнення відповідальності компенсаційного характеру, у той же час Акціонерне товариство «Антонов» є підприємством, яке здійснює свою діяльність на комерційній основі та несе ризики від такої діяльності нарівні з іншими суб`єктами господарювання, а також не утримується за рахунок державного (бюджетного) забезпечення.
Також апелянт зауважив на тому, що Господарським судом Миколаївської області констатовано відсутність об`єктивних обставин, які не залежали від волі та дій відповідача і на які відповідач не мав можливості вплинути, та про відсутність у суду правових підстав для відмови у задоволенні заявлених до стягнення сум неустойки, при цьому, всупереч викладеному, суд дійшов невідповідного встановленим обставинам справи висновку про зменшення розміру заявленої неустойки на 85%, фактично не зменшивши неустойку на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, а звільнивши відповідача від відповідальності на підставі статті 617 Цивільного кодексу України.
Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції
Апеляційну скаргу зареєстровано 07.01.2026 за вх.№50/26.
Відповідно до протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.01.2026 автоматизований розподіл не відбувся у зв`язку з відсутністю потрібної кількості суддів для розподілу справи.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2026 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, О.Ю. Аленіна.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Антонов» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.10.2025 у справі №915/1079/25 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Миколаївської області надіслати матеріали справи №915/1079/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
23.01.2026 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Антонов» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.10.2025 у справі №915/1079/25. Встановлено учасникам справи строк до 16.02.2026 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи.
Крім того, вказаною ухвалою суду від 28.01.2026, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, вирішено розглянути апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Антонов» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.10.2025 у справі №915/1079/25 поза межами строку, встановленого у частині третій статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, та призначено розгляд апеляційної скарги на 31.03.2026 о 10:30 год.
З метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи у судовому засіданні 31.03.2026 протокольною ухвалою суду оголошено перерву до 28.04.2026 о 10:00 год, про що ухвалою суду від 31.03.2026 повідомлено учасників справи.
У судових засіданнях, які проводились в режимі відеоконференції, представник апелянта надав усні пояснення, відповідно до яких підтримав свою правову позицію у справі.
Відповідач про дату, час та місце проведення судових засідань був повідомлений належним чином, проте в жодному з них участі не брав.
Також відповідач не скористався своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України та не надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу позивача, що відповідно до частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне. 
Фактичні обставини справи
30.01.2025 між Акціонерним товариством «Антонов» (замовником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївська Ера» (постачальником) укладено договір №170.016.2025, за умовами пунктів 1.1., 1.2. якого відповідач, як постачальник, зобов`язався поставити, а позивач, як замовник, - прийняти та оплатити стійки 4210.200.000СБ у зборі з кронштейном 4200.001.002/2 та втулками 82.4200.005.000/0 у кількості 300 шт., код за ДК 021:2015 – 34730000-3 (Частини повітряних і космічних літальних апаратів та вертольотів) (далі по тексту «продукція»), на умовах, які визначені в даному договорі, згідно зі специфікацією №1 (додаток №1 до цього договору), що є невід`ємною частиною даного договору. 
Відповідно до пункту 1.4. договору загальна кількість продукції, її часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), одиниці виміру продукції та ціна одиниці виміру продукції визначаються сторонами у специфікації №1 до цього договору. 
Пунктом 2.1. договору визначено, що ціна за одиницю продукції, що поставляється по даному договору, визначена у специфікації №1 і включає в себе податки та збори, а також вартість тари, упаковки і маркування та доставку продукції. Під пакуванням сторони розуміють стандартне заводське пакування, що придатне для вантажно-розвантажувальних робіт та транспортування автомобілем та залізничним транспортом. 
Відповідно до пункту 2.2. договору загальна сума договору складає 50850000,00 грн, в тому числі ПДВ – 20% 8475000,00 грн.
Ціна продукції є фіксованою, незмінною на весь період виконання та строку дії договору (пункт 2.3. договору).
В пункті 3.2. договору сторонами узгоджено, що оплата за продукцію здійснюється замовником шляхом передоплати 70% вартості продукції на розрахунковий рахунок постачальника протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання рахунку від постачальника. Остаточний розрахунок 30% за кожну партію продукції здійснюється після постачання продукції та отримання позитивного висновку вхідного контролю на продукцію на території замовника протягом 10 (десяти) робочих днів. 
Розділом 4 договору передбачено порядок та строки поставок, зокрема строк поставки продукції, зазначеної сторонами в специфікації №1 (додаток №1 до договору), – партіями протягом 60 робочих днів з дня передоплати 70% вартості продукції на розрахунковий рахунок постачальника. Дозволяється поставка довільними партіями. Продукція поставляється на умовах СРТ (Україна, 03062, м. Київ, вул. Мрії, 1) відповідно до правил ІНКОТЕРМС в редакції 2020 р. Зобов`язання постачальника з поставки продукції вважається виконаним в момент фактичної передачі продукції. Перехід права власності на продукцію, а також ризиків втрати або пошкодження відбувається в момент фактичної передачі продукції замовнику, про що свідчить документ про передачу продукції - видаткова накладна, підписана уповноваженими представниками сторін. Датою поставки вважається дата, підписання видаткової накладної замовником (пункти 4.1.- 4.7. договору). 
Згідно з пунктом 4.8. договору на кожну поставку продукції постачальник додає наступні документи: рахунок (оригінал), видаткова накладна, бирка на кожну одиницю продукції. 
За умовами пункту 7.1. договору за непостачання, несвоєчасне постачання продукції або за прострочення заміни продукції неналежної якості постачальник сплачує замовнику за вимогою останнього пеню в розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно поставленої, неякісної продукції за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вказаної вартості продукції. 
Договір вступає в силу з дати підписання сторонами та діє до 31.12.2025, але в будь-якому випадку – до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 10.1. договору).
Додатком №1 до договору №170.016.2025 від 30.01.2025 є підписана сторонами специфікація №1, в якій визначено найменування продукції: стійки 4210.200.000СБ у зборі з кронштейном 4200.001.002/2 та втулками 82.4200.005.000/0 у кількості 300 шт., вартістю 50850000,00 грн. з ПДВ. 
На виконання умов пункту 3.2. договору, на підставі рахунку-фактури постачальника №СФ-0000020 від 30.01.2025 замовником здійснено попередню оплату продукції в розмірі 70%, що складає 35595000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №313 від 06.02.2025. 
При цьому в листі №170/6794-25 від 01.05.2025 на адресу відповідача позивач просив повідомити щодо виконання постачання товару.
У відповідь на вказаний лист, відповідач повідомив позивача листом №160/1 від 01.05.2025, що товар згідно договору виготовлено на 90%, однак із-за імпорту деяких інструментів та порушення строків від постачальників відбулась затримка у виробництві, що, в свою чергу, призвело до зриву строків виконання договірних зобов`язань. 
Постачальник поставив покупцю продукцію на загальну суму 50850000,00 грн, відповідно до видаткових накладних: №РН-0000163 від 19.05.2025 на суму 678000,00 грн з ПДВ; №РН-0000164 від 21.05.2025 на суму 5085000,00 грн з ПДВ; №РН-0000166 від 23.05.2025 на суму 3390000,00 грн з ПДВ; № РН-0000167 від 26.05.2025 на суму 847500,00 грн з ПДВ; №РН-0000169 від 29.05.2025 на суму 18475500,00 грн з ПДВ; №РН-0000170 від 30.05.2025 на суму 7119000,00 грн з ПДВ; №РН-0000171 від 02.06.2025 на суму 4746000,00 грн з ПДВ; № РН-0000172 від 04.06.2025 на суму 2542500,00 грн з ПДВ; №РН-0000176 від 05.06.2025 на суму 4746000,00 грн з ПДВ; №РН-0000177 від 05.06.2025 на суму 3220500,00 грн з ПДВ.
20.05.2025 за №126/7758-25 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу в порядку частини другої статті 530 Цивільного кодексу України щодо сплати на користь Акціонерного товариства «Антонов» за порушення строків виконання зобов`язань за договором суми неустойки у загальному розмірі 762750,00 грн. На підтвердження обставин направлення вказаної вимоги на адресу відповідача та вручення її відповідачу 28.05.2025, позивачем надано копію роздруківки трекінгу відправлень та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №0505308919832. 
У відповідь на вказану вимогу відповідач листом від 13.06.2025 за №225/01 повідомив позивача про те, що поставка товару згідно договору станом на 05.06.2025 здійснена в повному обсязі, однак із-за імпорту деяких інструментів та порушення строків від постачальників відбулась затримка у виробництві, що в свою чергу призвело до зриву строків виконання договірних зобов`язань за незалежних від відповідача причин. Також відповідач у даному листі просив не нараховувати пеню, передбачену пунктом 7.1. договору.
Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в загальній сумі 2467581,00 грн, у тому числі пені в сумі 1399731,00 грн та штрафу за прострочення поставки товару понад 30 днів в сумі 1067850,00 грн.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач звернувся із клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій, згідно з яким просив зменшити розмір належної до стягнення пені на 90% та штрафу на 90% з огляду на ненадання позивачем належних та допустимих доказів наявності збитків, що могли бути спричинені невиконанням відповідачем зобов`язань за договором. На думку відповідача, співвідношення нарахованих позивачем штрафних санкцій і суми невиконаних зобов`язань, терміну невиконання зобов`язань не є співрозмірним та не відповідає ступеню тяжкості порушення. Відповідач вважає, що позивач доказово не обґрунтував понесення ним збитків через вказане вище прострочення відповідачем зобов`язання по виконанню робіт. Стягнення штрафних санкцій у розмірі 2467581,00 грн спотворить їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання пеня та штраф перетвориться на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем. Окремо відповідач зауважив, що неможливість вчасно виконати зобов`язання спричинена поважними причинами. Так, за твердженнями відповідача, виготовлення продукції постачальником відбувалась у м.Миколаєві (вул. Індустріальна,7) та у м.Гостомелі (вул. Богдана Хмельницького,8), так як відповідач розосередив своє виробництво у зв`язку з військовою агресією російської федерації. Також відповідач зауважив, що 16.02.2025 в результаті ракетних обстрілів по території м. Миколаєва, відбулось масштабне руйнування Миколаївської ТЕЦ та повністю зруйновано електрогенерацію. У зв`язку з тим, що виробничі приміщення по вул. Індустріальній, 7, були підключені до Миколаївської ТЕЦ як споживачі електроенергії, її відновлення відбулось лише 17.05.2025. Товариством в термінову порядку було вимушено придбати генератори та приймати міри щодо перепідключення як виробничих приміщень, так і верстатів до електромережі потрібного навантаження, що зайняло певний час. До того ж, орендовані виробничі приміщення по вул. Богдана Хмельницького, 8, у м. Гостомель були відключені від електропостачання з 03.04.2025 по 09.04.2025 у зв`язку з проведенням ремонтних робіт на трансформаторній підстанції. Зважаючи на короткий термін виробництва та поставки продукції, ці події відіграли важливу роль, так як продукція виготовляється на верстатах, які потребують електроживлення. Також, враховуючи велику небезпеку від військових дій російської федерації, на підприємстві був прийнятий наказ №39 від 21.04.2025 щодо необхідності перебування в укритті під час повітряної тривоги, що беззаперечно підтримується за для збереження життя працівників. 
Позиція суду апеляційної інстанції
Акціонерне товариство «Антонов», звертаючись із апеляційною скаргою, не погоджується з рішенням Господарського суду Миколаївської області від 10.10.2025 у справі №915/1079/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 2097443,85 грн, з яких: 1189771,35 грн пені та 907672,50 грн штрафу, у зв`язку із зменшенням їх розміру.
За умовами частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зважаючи на зміст апеляційної скарги, Південно-західний апеляційний господарський суд здійснює перегляд оскаржуваного рішення в частині зменшення судом першої інстанції розміру суми пені та штрафу.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.
Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).
Отже, договір №170.016.2025 від 30.01.2025 став підставою виникнення у сторін господарського зобов`язання відповідно до статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України.
В силу частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини першої статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 
1)вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 
2)надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
За положеннями частини другої статті 664 Цивільного кодексу України, якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Згідно зі статтею 689 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
Укладаючи договір, сторони останнього мають право очікувати на те, що все, що обумовлено укладеним між ними правочином, буде виконано контрагентом зацікавленої сторони. Зазначене випливає з норми статті 629 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а також відповідає загальноприйнятому принципу pacta sunt servanda.
Згідно з положеннями статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).
На виконання умов договору №170.016.2025 від 30.01.2025 у період з 19.05.2025 по 05.06.2025 відповідачем було поставлено позивачу товар на загальну суму 50850000,00 грн, згідно видаткових накладних: №РН-0000163 від 19.05.2025 на суму 678000,00 грн з ПДВ; №РН-0000164 від 21.05.2025 на суму 5085000,00 грн з ПДВ; №РН-0000166 від 23.05.2025 на суму 3390000,00 грн з ПДВ; №РН-0000167 від 26.05.2025 на суму 847500,00 грн з ПДВ; №РН-0000169 від 29.05.2025 на суму 18475500,00 грн з ПДВ; №РН-0000170 від 30.05.2025 на суму 7119000,00 грн з ПДВ; №РН-0000171 від 02.06.2025 на суму 4746000,00 грн з ПДВ; №РН-0000172 від 04.06.2025 на суму 2542500,00 грн з ПДВ; №РН-0000176 від 05.06.2025 на суму 4746000,00 грн з ПДВ; №РН-0000177 від 05.06.2025 на суму 3220500,00 грн з ПДВ.
Водночас, відповідач свої зобов`язання в частині своєчасної поставки товару згідно умов договору не виконав у встановлений договором строк, а саме, до 01.05.2025 включно, що не оспорено останнім, у зв`язку з чим вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, починаючи з 02.05.2025.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд зазначає, що невиконання грошового зобов`язання правильно кваліфіковане судом першої інстанції як його порушення у розумінні Цивільного кодексу України, а самого відповідача визначено таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні частини першої статті 612 цього Кодексу.
Суб`єкти господарювання при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до приписів статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.
Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
За умовами пункту 7.1. договору за непостачання, несвоєчасне постачання продукції або за прострочення заміни продукції неналежної якості постачальник сплачує замовнику за вимогою останнього пеню в розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно поставленої, неякісної продукції за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вказаної вартості продукції. 
Перевіривши правильність проведеного позивачем розрахунку штрафних санкцій, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем правомірно нараховано відповідачу з урахуванням умов пункту 7.1. договору пеню у загальній сумі 1399731,00 грн за видатковим накладними: №РН-0000163 від 19.05.2025 на суму 678000,00 грн з ПДВ; №РН-0000164 від 21.05.2025 на суму 5085000,00 грн з ПДВ; №РН-0000166 від 23.05.2025 на суму 3390000,00 грн з ПДВ; №РН-0000167 від 26.05.2025 на суму 847500,00 грн з ПДВ; №РН-0000169 від 29.05.2025 на суму 18475500,00 грн з ПДВ; №РН-0000170 від 30.05.2025 на суму 7119000,00 грн з ПДВ; №РН-0000171 від 02.06.2025 на суму 4746000,00 грн з ПДВ; №РН-0000172 від 04.06.2025 на суму 2542500,00 грн з ПДВ; №РН-0000176 від 05.06.2025 на суму 4746000,00 грн з ПДВ; №РН-0000177 від 05.06.2025 на суму 3220500,00 грн з ПДВ та 7% штрафу в загальній сумі 1067850,00 грн за видатковими накладними: №РН-0000171 від 02.06.2025 на суму 4746000,00 грн з ПДВ; №РН-0000172 від 04.06.2025 на суму 2542500,00 грн з ПДВ; №РН-0000176 від 05.06.2025 на суму 4746000,00 грн з ПДВ; №РН-0000177 від 05.06.2025 на суму 3220500,00 грн з ПДВ.
Разом з тим, встановивши за результатами розгляду даного спору обґрунтованість заявлених позивачем вимог в частині стягнення пені в сумі 1399731,00 грн та 7% штрафу в сумі 1067850,00 грн, місцевий господарський суд зменшив їх розмір на 85% (до 209959,65 грн та 160177,50 грн відповідно).
Приписами частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Тлумачення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Саме таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.
Крім того, при застосуванні положень статті 551 Цивільного кодексу України поняття «значно» є оціночним і має конкретизуватися у кожному окремому випадку з урахуванням того, що правила наведеної статті направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Вказана норма не є імперативною та застосовується за визначених умов на розсуд суду і визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати неустойки є винятковість випадку.
Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/12429/16.
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 викладено висновок про те, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки, що підлягає стягненню за порушення зобов`язання, а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.
Зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.
При цьому слід звернути увагу на те, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
Таким чином, у питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положеннями частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.
Такий підхід є усталеним в судовій практиці та застосований, зокрема, в постановах Верховного Суду від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі №910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі №924/215/23 та від 09.11.2023 у справі №902/919/22.
Отже, на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафних санкцій) до їх розумного розміру (постанови Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №902/538/18, від 03.03.2021 у справі №925/74/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 09.08.2023 у справі №921/100/22 та від 20.04.2023 у справі №904/124/22).
Так, у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Під «іншими учасниками господарських відносин» слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами. Відтак, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Відповідно до положень статті 3, частини третьої статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.
При цьому колегія суддів наголошує на відсутності правових підстав для ототожнення інституту зменшення розміру неустойки зі звільненням відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки зменшення судом розміру штрафних санкцій є лише передбаченим законом проявом обмеження відповідальності боржника за наявності відповідних підстав для цього, що жодним чином не суперечить принципам розумності та справедливості.
За таких обставин, враховуючи, що головною метою неустойки є стимулювання боржника до належного виконання основного зобов`язання і не лише майновий стан боржника може бути підставою для зменшення штрафних санкцій, беручи до уваги ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №170.016.2025 від 30.01.2025 (зокрема, повне виконання відповідачем умов договору щодо поставки товару у повному обсязі ще до моменту звернення позивача до суду із заявленим позовом), а також викладені відповідачем обставини щодо здійснення господарської діяльності в умовах воєнного стану, у тому числі роботу підприємства під час повітряних тривог, відключення електропостачання у зв`язку з обстрілами і пошкодженням Миколаївської ТЕЦ , з огляду на кризову ситуацію, яка склалася в державі внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України та не могла не вплинути негативно на фінансовий стан відповідача, а також відсутність жодного доказу на підтвердження погіршення фінансового стану позивача, виникнення ускладнень у здійсненні ним господарської діяльності чи завдання останньому збитків в результаті прострочення відповідача, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, враховуючи те, що застосування штрафних санкцій не повинно лягати непомірним тягарем для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, вважає, що суд першої інстанції, користуючись правом, наданим положеннями чинного законодавства, дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для зменшення належної до сплати суми пені та штрафу.
Разом з тим, колегія суддів вважає адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, яка узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання неустойки ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності є зменшення їх розміру саме на 50% (з 1399731,00 грн пені до 699865,50 грн та з 1067850,00 грн штрафу до 533925 грн), а не на 85%.
Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що стягнення з відповідача суми пені та штрафу, зменшених саме на 50%, виходячи з обставин цієї конкретної справи, компенсує негативні наслідки, пов`язані з простроченням останньою виконання прийнятих на себе зобов`язань, а також відповідає принципу пропорційності, у той час як стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська Ера» штрафних санкцій у повному обсязі в умовах воєнного стану, на переконання колегії суддів, було б неспівмірним з негативними наслідками від порушення відповідачем відповідного зобов`язання.
Висновки суду апеляційної інстанції
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Частиною четвертою статті 277 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
За наведених обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд, користуючись наданими процесуальним законом повноваженнями, вважає за необхідне змінити оскаржуване судове рішення в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська Ера» на користь Акціонерного товариства «Антонов» пені в сумі 209959,65 грн та штрафу за прострочення поставки товару понад 30 днів в сумі 160177,50 грн, стягнувши з відповідача на користь позивача пеню в сумі 699865,50 грн та штраф за прострочення поставки товару понад 30 днів в сумі 533925 грн.
Розподіл судових витрат
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в електронній формі через систему «Електронний суд» з понижуючим коефіцієнтом 0,8 покладаються на відповідача (у разі коли господарський суд зменшує розмір пені, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено), а витрати за подання апеляційної скарги в електронній формі через систему «Електронний суд» з понижуючим коефіцієнтом 0,8 покладаються на сторони пропорційно.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281 - 284 ГПК України, суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Антонов» задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.10.2025 у справі №915/1079/25 змінити, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції: 
« 1.Позов Акціонерного товариства «Антонов» (03062, м. Київ, вул. Мрії, 1; код ЄДРПОУ 14307529) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська Ера» (54038, м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 7; код ЄДРПОУ 39397396) про стягнення 2467581,00 грн задовольнити частково.
2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська Ера» (54038, м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 7; код ЄДРПОУ 39397396) на користь Акціонерного товариства «Антонов» (03062, м. Київ, вул. Мрії, 1; код ЄДРПОУ 14307529) пеню в сумі 699865/шістсот дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот шістдесят п`ять/ гривень 50 копійок та штраф за прострочення поставки товару понад 30 днів в сумі 533925 /п`ятсот тридцять три тисячі дев`ятсот двадцять п`ять/ гривень 00 копійок, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 29610 /двадцять дев`ять тисяч шістсот десять/ гривень 97 копійок.
3.У задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства «Антонов» відмовити».
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська Ера» (54038, м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 7; код ЄДРПОУ 39397396) на користь Акціонерного товариства «Антонов» (03062, м. Київ, вул. Мрії, 1; код ЄДРПОУ 14307529) 21897 /двадцять одну тисячу вісімсот дев`яносто сім/ гривень 32 копійки витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ із зазначенням всіх необхідних реквізитів.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 04.05.2026.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя О.Ю. Аленін