Провадження № 2/742/200/26 
Єдиний унікальний № 742/3757/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2026 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області
в складі: головуючого-судді Павлов В.Г.,
при секретарі судового засідання Рубан Ж.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду м. Прилуки цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - 

за участі сторін:
представник позивача Пилипчук С.В.,
представник відповідача Калінін С.К.,

ВСТАНОВИВ:
І. Суть справи.
1.1 21.07.25 р. представник ТОВ "Факторинг Партнерс" звернулось з позовом до   ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2113066291319 від 11.05.2021 р., укладеного з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» у розмірі 52 719,30 грн., а також судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000 грн
В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Факторинг Партнерс» посилалось на те, що 11.05.2021 р. між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та  ОСОБА_1  укладено договір про надання фінансових послуг №2113066291319. Відповідно до умов вказаного Договору, відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 4 500 грн на умовах строковості, зворотності та платності. Договір підписано з боку позичальника шляхом використання електронного цифрового підпису (одноразового ідентифікатора) відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію».
ТОВ «Служба миттєвого кредитування» свої зобов`язання виконало повністю, проте ОСОБА_1 кошти не повернула, у зв`язку з чим за нею утворилася заборгованість у розмірі 86 889,15 грн.
01.12.2021 р. між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт капітал», в подальшому, 10.01.2023 р. між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр» та 18.02.2025 р. між ТОВ «Коллект Центр» та позивачем - ТОВ "Факторинг Партнерс" укладені договори факторингу та цесії, відповідно до умов яких позивач набув права вимоги до  ОСОБА_1 за кредитним договором №2113066291319 від 11.05.2021 р. 
Посилаючись на правомірне набуття права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 2113066291319 від 11.05.2021 р., а також враховуючи принципи розумності, співмірності та пропорційності, представник позивача просить стягнути заборгованість у розмірі 52 719,30 грн. Зазначена сума складається з: заборгованості за основним зобов`язанням - 4 500,00 грн та заборгованості за процентами, нарахованими на дату відступлення права вимоги, - 48 219,30 грн.
1.2 Представник відповідача - адвокат Калінін С.К. подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі. Узагальнений зміст заперечень зводився до оспорювання фактів укладення кредитного договору та перерахування грошових коштів, законності переходу права вимоги за договором позики від первинного кредитора до ТОВ "Факторинг Партнерс", нарахуванням процентів за межами строку кредитування.
З огляду на викладене, представник відповідача просить суд повністю відмовити у задоволенні позову та покласти на позивача судові витрати, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

ІІ. Заяви ( клопотання) та пояснення учасників справи.
2.1 Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені у позові та відповіді на відзив.
2.2 Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведено факт підписання кредитного договору безпосередньо ОСОБА_1 , як і факт отримання нею грошових коштів на виконання умов цього договору. При цьому в судовому засіданні підтвердив особисте надання його довірителькою первісному кредитору її персональних даних. 
Крім того, представник відповідача наголошував, що інформаційна довідка АТ КБ «Приват Банк» щодо перерахування 11.05.2021 р. коштів у розмірі 4 500 грн на банківську картку, емітовану на ім`я ОСОБА_1 , без призначення платежу не є підтвердженням отримання коштів саме в межах кредитних правовідносин.
Альтернативно адвокат Калінін С.К. наголошував, що навіть за умови визнання договору укладеним, заявлена позивачем сума відсотків є неспівмірною з сумою отриманого кредиту, а тому підлягає зменшенню судом на підставі загальних засад цивільного законодавства.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
3.1 Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 25.03.2026 р., для розгляду справи №742/3757/25 визначено головуючого суддю Павлова В.Г.
3.2 Ухвалою суду від 26.03.2026 р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
3.3 Протокольною ухвалою суду від 29.04.2026 р. відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про витребування оригіналу електронного доказу - договору про надання фінансових послуг № 2113066291319, у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 
4.1 11.05.2021 р. між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг № 2113066291319 шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора. 
Згідно з умовами п.п.1.3, 1.9 договору відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 4 500 грн орієнтовним строком повернення - 16 календарних днів з моменту отримання кредиту, а граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) - 1 рік.
Зі змісту договору та заяви-анкети (додаток № 1 до Кредитного договору) вбачається, що сторонами при його укладенні було чітко визначено та погоджено розмір відсоткових ставок за користування кредитними коштами, який має диференційований (прогресивний) характер залежно від тривалості користування кредитом та своєчасності виконання зобов`язань. 
Зокрема, базова відсоткова ставка - у розмірі 2% від суми кредиту за кожен день користування ним; та збільшені відсоткові ставки (в три етапи), що в сукупності становить 7,67 % за кожен день користування.
4.2 Зазначений Кредитний договір, Заява-анкета, а також Графік нарахування відсотків та платежів були підписані електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (пароля) - J8, який був надісланий 11.05.2021 р. на вказаний ОСОБА_1 у заяві-анкеті номер мобільного телефона /а.с.26-28,78,88/.
4.3 Згідно з наявною у матеріалах справи інформацією щодо порядку (процедури) та хронології дій з укладення електронного договору, вчинених ТОВ та Заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза її межами, із зазначенням точного часу та дати вчинення таких дій, вбачається, що ОСОБА_1 особисто внесла свої персональні дані, а також номер банківської карти для зарахування кредитних коштів, та успішно пройшла процедуру ідентифікації та верифікації /а.с.97-98/.
4.4 Відповідно до підтвердження переказу грошових коштів від 04.02.2025 року, наданого ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», вбачається, що останнім 11.05.2021 року о 16:41:25 годині було здійснено електронний переказ коштів у розмірі 4 500,00 грн на платіжну карту № НОМЕР_1 , емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк», номер договору згідно з інформацією від кредитора - 2113066291319 /а.с.56/.
Згідно з офіційною інформацією, наданою АТ КБ «Приват Банк» від 17.04.2026 року, встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в указаній банківській установі емітовано платіжну карту № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ). 
Згідно з наданою банком довідкою та випискою по рахунку за період з 11.05.2021 по 11.06.2021 р.р., саме 11.05.2021 р. на вищевказану карту відповідача відбулося зарахування грошових коштів у розмірі 4 500 грн. При емісії карти клієнтом було вказано контактний номер телефону НОМЕР_5 .
4.5 Надалі право вимоги за вказаним правочином неодноразово відступалося іншим фінансовим установам, а саме: 
-01.12.2021 р. між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12, за умовами якого право вимоги за договором позики № 2113066291319 від 11.05.2021 р. на суму 31 320 грн перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал» /а.с.29/; 
-10.01.2023 р. між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого право вимоги за договором позики №2113066291319 від 11.05.2021 р. на суму 86 889,15 грн перейшло до ТОВ «Коллект Центр» /а.с.46/; 
-18.02.2025 р. між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ "Факторинг Партнерс" укладено договір №18-02/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого право вимоги за договором позики № 2113066291319 від 11.05.2021 р. на суму 86 889,15 грн перейшло до ТОВ "Факторинг Партнерс".
4.6 Згідно розрахунку заборгованості наданого ТОВ «Коллект Центр» по кредитному договору № 2113066291319 за ОСОБА_1 утворилася заборгованість за період з 01.12.2021 р. по 10.05.2022 р. у розмірі - 86 889,15 грн, що складається з тіла кредиту 4 500,00 грн, заборгованості за відсотками - 82 389,15 грн /а.с.10/. 

V. Оцінка Суду.
5.1 Згідно зі статтями 11,526,629 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.
5.2 Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
5.3 Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
5.4 Судом встановлено, що зазначений Кредитний договір, Заява-анкета, а також Графік нарахування відсотків та платежів були підписані електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (пароля) - J8, який був надісланий 11.05.2021 р. на вказаний ОСОБА_1 у заяві-анкеті номер мобільного телефона.
Відповідно до положень статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин укладається і виконується в порядку, передбаченому цивільним законодавством, а використання одноразового ідентифікатора є належним та правомірним способом підписання такого договору, що прирівнюється до власноручного підпису сторони.
Згідно з наявною у матеріалах справи інформацією щодо порядку (процедури) та хронології дій з укладення електронного договору, вчинених ТОВ та Заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза її межами, із зазначенням точного часу та дати вчинення таких дій, вбачається, що ОСОБА_1 особисто внесла свої персональні дані, а також номер банківської карти для зарахування кредитних коштів, та успішно пройшла процедуру ідентифікації та верифікації.
Зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що укладенню електронного договору передували цілеспрямовані та послідовні дії Відповідача, спрямовані на отримання кредитних коштів. Проходження верифікації та самостійне введення реквізитів особистої платіжної картки виключає можливість стороннього втручання та підтверджує, що умови договору були відомі відповідачу, а її волевиявлення на момент укладення правочину було вільним і відповідало її внутрішній волі
Таким чином, підписавши вказані документи шляхом введення одноразового ідентифікатора J8, відповідач ОСОБА_1 підтвердила своє волевиявлення на укладення договору саме на таких умовах, беззастережно погодилась із визначеними у Договорі диференційованими відсотковими ставками (базовою та збільшеними у разі прострочення), а також взяла на себе зобов`язання щодо належного та своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.
5.5 Оцінюючи докази наявності між сторонами реальних кредитних правовідносин, суд зазначає, що факт виконання ТОВ «Служба миттєвого кредитування» обов`язку щодо надання грошових коштів підтверджується належними та допустимими письмовими доказами.
Так, згідно з підтвердженням переказу від 04.02.2025 р., виданим ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», 11.05.2021 р. о 16:41:25 годині за номером договору 2113066291319 здійснено електронний переказ коштів у розмірі 4 500 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк».
Належність указаного рахунку відповідачу підтверджується офіційною інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 17.04.2026 р., відповідно до якої на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) відкрито картковий рахунок № НОМЕР_4 (платіжна картка № НОМЕР_3 ), прив`язаний до фінансового номера телефону НОМЕР_5 . Із доданої банком виписки за період з 11.05.2021 р. по 11.06.2021 р. чітко вбачається, що саме 11.05.2021 р. на цей рахунок зараховано суму кредиту в розмірі 4 500 грн.
Суд відхиляє аргументи представника відповідача про те, що відсутність у банківській виписці деталізованого призначення платежу (посилання на кредитний договір) нівелює факт виникнення кредитних зобов`язань. Сам по собі факт ненадання позивачем окремих доказів текстового призначення платежу не звільняє відповідача від обов`язку спростувати факт отримання цих коштів саме в межах спірного кредитного договору.
В силу принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу (ст.12,13,81 ЦПК України), якщо позивач надав первинні банківські документи про зарахування коштів на особисту карту відповідача у день та час підписання електронного договору одноразовим ідентифікатором, тягар доказування протилежного переходить на відповідача. Проте, сторона відповідача не надала жодних доказів на спростування цих обставин: не доведено, що кошти надійшли з інших джерел, не надано доказів повернення цих коштів як помилково зарахованих, а також не надано доказів компрометації карткового рахунку чи несанкціонованого доступу третіх осіб до банківського додатку відповідача.
За таких обставин, факт отримання кредитного капіталу є доведеним, що зумовлює виникнення у відповідача кореспондуючого обов`язку щодо його повернення та сплати погоджених відсотків.
Ураховуючи, що зарахування кредитних коштів на особисту картку відповідача підтверджено первинними банківськими документами та належними засобами доказування не спростовано, суд доходить висновку про повне виконання кредитором своїх договірних зобов`язань, що, у свою чергу, зумовлює виникнення у відповідача кореспондуючого обов`язку щодо повернення суми кредиту та сплати погоджених відсотків.
5.6 Судом перевірено заперечення представника відповідача щодо недоведеності переходу права вимоги та встановлено, що позивачем надано належні та допустимі докази (договір факторингу з відповідними витягами з реєстрів боржників та платіжними інструкціями, а також договори про відступлення прав вимоги), які підтверджують безперервний ланцюг відступлення права грошової вимоги від первинного кредитора ТОВ «Служба миттєвого кредитування» до чинного кредитора - ТОВ "Факторинг Партнерс". 
Суд наголошує, що за своєю правовою природою правочин від 01.12.2021 року є договором факторингу, тоді як наступні правочини від 10.01.2023 року та 18.02.2025 року є договорами відступлення права вимоги (цесії).
З огляду на це, аргументи представника відповідача щодо недоведеності набуття права вимоги за договором про надання фінансових послуг № 2113066291319 є безпідставними. Крім того, вимог про визнання зазначених договорів недійсними представником відповідача у межах цього розгляду заявлено не було. Таким чином, в силу ст.ст.512,514 ЦК України позивач правомірно набув статус кредитора у спірних правовідносинах.
Наявність чи відсутність розрахунків за договором цесії є виключно питанням внутрішніх господарських та договірних правовідносин між сторонами цього правочину (цедентом і цесіонарієм) і ніяк не порушує права боржника та не звільняє його від обов`язку виконання зобов`язання. 
Боржник не є стороною договору відступлення права вимоги, а тому питання оплатності цього правочину не може бути підставою для невиконання ним свого обов`язку перед чинним кредитором.
5.7 Розглядаючи заперечення відповідача щодо підставності нарахування процентів, суд виходить з наступного.
За змістом статей 1048, 1054 ЦК України право кредитодавця на нарахування передбачених договором процентів за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки за межами цього строку діє інший вид правовідносин - прострочення виконання зобов`язання, де застосуванню підлягають положення ст.625 ЦК України.
Як встановлено судом з умов п.п.1.3,1.9 Кредитного договору № 2113066291319 від 11.05.2021 р., кредит надавався відповідачу орієнтовним строком на 16 календарних днів, тобто до 27.05.2021 р. Граничний строк кредитування (строк дії договору) визначено сторонами в 1 рік - до 11.05.2022 р.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що ТОВ «Факторинг Партнерс» заявляє до стягнення проценти за користування кредитом, які були нараховані первинними та наступними кредиторами за період з 11.05.2021 р. по 10.05.2022 р. у загальному розмірі 86 889,15 грн, що складається з тіла кредиту 4 500,00 грн, заборгованості за відсотками - 82 389,15 грн.
Твердження відповідача щодо нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору є необґрунтованими, оскільки відповідно до умов укладеного договору, визначено два окремих строки кредитування, орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів, який передбачає право позичальника користуватися пільговими умовами договору, а саме пільговими відсотками за користування кредитними коштами та граничний строк користування - 1 рік (365 днів).
Тобто, договором передбачено та погоджено сторонами граничний строк користування кредитними коштами - 1 рік, в межах якого і було здійснено нарахування відсотків, оскільки, позичальник не скористалася своїм право щодо повернення кредитних коштів у рекомендований (пільговий) строк, тобто у строк найнижчої відсоткової ставки за користування.
Отже, договір про надання фінансових послуг № 2113066291319 від 11.05.2021 р. був укладений 11.05.2021 р., однак відповідач кредитні кошти протягом 16 днів не повернув, тому кредитодавець продовжив нараховувати позичальнику проценти за користування кредитними коштами в межах граничного строку кредитування один рік, тобто до 10.05.2022 р.
Відтак, період з 11.05.2021 р. по 10.05.2022 р. є періодом правомірного користування позичальником кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, який супроводжувався нарахуванням процентів.
Суд також враховує, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором, відповідно, остання продовжила користуватись кредитними коштами.
5.8 Безпідставними є аргументи представника відповідача щодо неправомірності нарахування відсотків за кредитним договором, оскільки їх розмір був визначений сторонами договору за їх взаємною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України, при цьому волевиявлення сторін на укладення та підписання договору було усвідомленим і добровільним.
Відповідач, укладаючи кредитний договір, мав можливість самостійно обрати фінансову установу для отримання кредиту, оцінити запропоновані умови кредитування та зважити на можливість їх виконання з огляду на своє фінансове становище.
За таких обставин відсутні підстави вважати, що у справі, яка переглядається, нарахування кредитодавцем відсотків за користування кредитом суперечить принципам добросовісності.
Системний аналіз підпунктів 1.4 а, 1.4.б, 1.4.в, 1.4.г пункту 1.4 договору свідчить, що сторонами встановлено диференційовану (підвищену) процентну ставку за користування кредитними коштами у разі настання певної обставини - прострочення повернення капіталу (тіла) кредиту. За своєю правовою природою такі нарахування є платою за користування кредитом у підвищеному розмірі, а не мірою відповідальності у вигляді неустойки (штрафу чи пені). 
Сама лише зміна розміру процентної ставки в бік збільшення у разі невиконання позичальником зобов`язань у визначений строк не перетворює плату за користування грошовими коштами на санкцію. Встановлення підвищеної відсоткової ставки на випадок прострочення виконання зобов`язання є погодженим сторонами механізмом компенсації знецінення грошових коштів та платою за ризик тривалішого користування капіталом банку, що повністю узгоджується з принципом свободи договору.
Водночас позивач просить стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом не в повному розмірі, а скориставшись своїм правом зменшив їх розмір з 82 389,15 грн. до 48 219,30 грн.
5.9 Щодо безпідставності клопотання представника відповідача про витребування оригіналу електронного доказу - договору про надання фінансових послуг №2113066291319, суд зазначає, що за своєю правовою природою оспорюваний правочин є електронним документом, створеним та підписаним в інформаційно-телекомунікаційній системі за допомогою одноразового ідентифікатора.
Відповідно до положень статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та ст.100 ЦПК України, оригіналом електронного доказу є його електронний примірник з обов`язковими реквізитами, який існує виключно у цифровій формі на електронних носіях. 
При цьому суд зазначає, що чинне законодавство України у сфері електронної комерції чітко визначає використання одноразового ідентифікатора (алфавітно-цифрового коду), надісланого на верифікований номер телефону позичальника, як належний та правомірний спосіб посвідчення волі сторони, що повністю прирівнюється до власноручного підпису та не передбачає створення документа у звичному паперовому вигляді.
Надана позивачем паперова копія (візуальне відображення текстового змісту електронного документа) повністю узгоджується з наявними у матеріалах справи, хронологією дій в інформаційно-телекомунікаційній мережі та підтвердженням банку про зарахування коштів. 
Оскільки відповідачем не було надано жодних обґрунтованих сумнівів щодо відповідності паперової копії її електронному примірнику, як і не надано доказів компрометації чи несанкціонованого доступу третіх осіб до її фінансового номера телефону під час отримання коду-ідентифікатора, витребування «оригіналу» в даному випадку є процесуально недоцільним та спрямованим виключно на затягування розгляду справи.
5.10 З огляду на вищевикладене, оскільки факт надання кредиту та наявність безперервного ланцюга відступлення права вимоги підтверджені належними доказами, а розрахунок заборгованості в межах граничного строку дії договору (1 рік) є правомірним та додатково зменшеним позивачем, позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в загальному розмірі 52 719,30 грн (яка складається з 4 500 грн тіла кредиту та 48 219,30 грн процентів) є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

VІ. Розподіл судових витрат.
Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. /а.с.1/.
За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог у повному обсязі, такі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
За правилами ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Професійна правнича допомога надана позивачу у зв`язку з пред`явленням позову становить 16 000 грн, що підтверджується копією договору № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024 укладеного між ТОВ "Факторинг Партнерс" та АО «Лігал Ассістанс», заявкою на надання юридичної допомоги № 294 від 02.06.2025 р. на суму 16 000 грн, витягом з Акту №13 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025 р. на суму 16 000 грн /а.с.89-95/.
Аналіз норм статей 137,141 ЦПК України дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі №755/9215/15 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.
Ураховуючи предмет і підстави заявленого позову, який розглянуто судом у порядку спрощеного позовного провадження, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, яка полягала у складенні позовної заяви, на підставі поданих позивачем документів, поданні відповіді на відзив, пояснень, а також співмірність наданих послуг із складністю справи, суд вважає, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу є завищеним.
Враховуючи принципи розумності і співмірності, складність справи, обсяг фактично наданих адвокатом послуг, обґрунтованість та пропорційність розміру заявлених витрат на правничу допомогу, які позивач поніс до предмета спору, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 гривень.
Керуючись ст.ст.13,76-89,258,263-265,271-273,354-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" до    ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором №2113066291319 від 11.05.2021 р. у розмірі 52 719 (п`ятдесят дві тисячі сімсот дев`ятнадцять) грн. 30 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судові витрати у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору та 6 000 (шести тисяч) грн. витрати на правничу допомогу.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, код ЄДРПОУ 42640371)

відповідач:    ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Суддя         В.Г.Павлов