Справа № 456/2976/26
Провадження № 2-о/456/143/2026

РІШЕННЯ
іменем України

01 червня 2026 року місто Стрий 

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Бораковського В. М. ,
секретар судового засідання Яніцька М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

за участі:
заявниці ОСОБА_1 
представника заявниці 
адвоката Кравця А.О.
заінтересованої особи ОСОБА_2 

встановив:

Стислий виклад позиції заявниці.
Представник заявниці – адвокат Кравець А.О. подав до суду заяву про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 (заінтересована особа), на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_2 , перебування в місці проживання ОСОБА_1  за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2  наближатися на відстань менше 50 метрів до місця проживання, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ; заборонити ОСОБА_2  спілкуватися з ОСОБА_1 .
В обґрунтування заяви представник заявниці покликається на те, що ОСОБА_2 вчинено домашнє насильство відносно ОСОБА_1 . Кривдник систематично чинить щодо заявниці психологічне насильство, а саме забороняє приходити та спілкуватися із рідними, ображає нецензурними словами та принижує, виганяє із будинку, здійснює постійний психологічний тиск, погрожує та залякує, своєю поведінкою створює небезпеку для психічного та фізичного здоров`я. На фоні постійних сварок в родині почали виникати непорозуміння, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка ОСОБА_2 почала бути вкрай агресивною, погрожує заявниці фізичною розправою, вчиняє психологічне насильство в неї в дома. На даний час заявниця турбуючись за своє життя вимушена всіляко уникати спілкування з ОСОБА_2 , переховуватись від нього. Такі дії викликають у неї страх за власну безпеку, емоційне виснаження та психологічні страждання.
З огляду на дані обставини щодо наявності психологічного насильства, що чинить ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , а також наміри останнього, що виражаються у залякуванні, погрозах, діях, що можуть призвести до тяжких наслідків для заявниці, остання як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Заінтересована особа ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні заяви. Зазначив, що причиною звернення до суду із заявою є майновий спір, а не захист від насильства. Зі змісту протоколу судового засідання № 6509954 від 27.05.2026 вбачається, що заявниця ОСОБА_1 підтвердила, що вона є співвласницею будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де також проживають брат (інвалід першої групи) та мати заінтересованої особи (баба). ОСОБА_2 успадкував свою частку від діда (батька), а мати ОСОБА_2 подарувала свою частину заявниці ОСОБА_1 . Показання свідка ОСОБА_3 свідчать лише про напружені майнові стосунки між співвласниками, а не про систематичне психологічне насильство у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Показання свідка ОСОБА_4 (рідної сестри заявниці) є оціночним судженням, а не описом конкретного акту насильства, і не може слугувати доказом вчинення домашнього насильства. Таким чином, конфлікт між сторонами носить характер майнового та сімейного спору між співвласниками нерухомості, а не домашнього насильства. Видача обмежувального припису за таких обставин є непропорційним та невиправданим заходом. У судовому засіданні 27.05.2026 були допитані три свідки — ОСОБА_5 (рідна сестра заявниці), ОСОБА_6 (хресна мати сина заявниці) та ОСОБА_3 (чоловік заявниці). Всі три свідки є близькими особами до заявниці, що зумовлює необхідність критичної оцінки їх свідчень. Свідок ОСОБА_5 зазначила, що є відео щодо стосунків заінтересованої особи та заявниці. Однак це відео до матеріалів справи не долучено і судом не досліджено. Посилання на існування доказу без його фактичного надання не може братися до уваги. Показання свідка ОСОБА_6 не підтверджують насильства, оскільки свідок особисто не бачила інцидентів, а лише чула крики, що є характерним для будь-якого сімейного конфлікту. Свідок ОСОБА_3 (чоловік заявниці) повідомив, що йому зателефонувала дружина та сказала, що вуйко погрожує їй, біг на неї з кулаками, а сестра її обороняла. Зазначені відомості є переказом слів третіх осіб (чутки), а не особистими спостереженнями свідка. Зазначив, що конфлікт між співвласниками щодо доступу до спільного майна, заміни замків є цивільно-правовим спором про право власності, а не домашнім насильством. Для вирішення таких спорів передбачені інші правові механізми. Заявниця не перебуває та не перебувала у спільному домогосподарстві з ОСОБА_2 . Відповідно вона зареєстрована та проживає за окремою адресою. За відсутності спільного проживання та ведення спільного господарства застосування норм про домашнє насильство є спірним. Також звернув увагу, що вимоги заявниці щодо заборони йому перебувати за адресою: АДРЕСА_1 – де проживають його брат та мати обмежують його права відвідувати їх.

Заявниця в судовому засіданні заяву підтримала та зазначила, що вона є власницею 3\4 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 і там проживають її батько та баба, яких вона провідує. Однак, ОСОБА_2 не впускає її до їхнього будинку. На даний момент вона з батьком не спілкується. Звернула увагу, що в будинку поміняли замки та вона позбавлена можливості туди зайти.
Представник заявниці – адвокат Кравець А.О. у судовому засіданні заяву підтримав в повному обсязі покликаючись на викладені у заяві обставини та просив суд її задовольнити. 
Заінтересована особа ОСОБА_2 у судовому засіданні щодо задоволення заяви заперечив. Суду пояснив, що він приходить допомагати матері та брату, які живуть за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, також приходить заявниця та провокує конфлікти, вона до нього нецензурно лається, тому він може відповісти їй. Звернув увагу, що він не заперечує щодо обмеження його спілкування із заявницею, однак у всьому іншому просить відмовити, оскільки це призведе до обмеження його майнових та особистих прав, оскільки він є власником 1\4 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 і там живе його матір та брат. 

Заяви та клопотання учасників справи.
27.05.2026 від представника заявниці – адвоката Кравець А.О. на адресу суду надійшло клопотання про допит свідків.
27.05.2026 від заінтересованої особи ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
27.05.2026 від заінтересованої особи ОСОБА_2 надійшло клопотання про ознайомлення із матеріалами справи.
27.05.2026 від представника заявниці – адвоката Кравець А.О. на адресу суду надійшло клопотання про виправлення описки у заяві.

Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 26.05.2026 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження.

З`ясувавши обставини, на які заявниця та її представник посилаються як на підставу своїх вимог, заперечення щодо задоволення заяви заінтересованої особи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, суд доходить висновку, що заяву слід задовольнити частково, виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Відповідно до паспорта громадянина України, виданого 14.09.2017, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.5/.
Згідно витягу з реєстру Стрийської міської територіальної громади №2026/006317835 від 21.04.2026, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.6/.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 дала суду показання та зазначила, що вона є рідною сестрою заявниці. За адресою: АДРЕСА_1 проживають їхній із сестрою батько та баба, яких вони провідують. Однак, ОСОБА_2 не впускає її сестру до їхнього будинку, ображає заявницю, б`є та копає. ОСОБА_2 налаштовує їхнього батька та бабу проти них, тому з ними погіршились стосунки та вони не спілкуються. Раніше із бабою конфліктів не було. Звернула увагу, що в будинку поміняли замки та вона із сестрою позбавлена можливості туди зайти. 
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 дала суду показання та зазначила, що заявниця є хресною мамою її сина. Коли заявниця із сестрою приходила до баби, вона чула крики між ними та ОСОБА_2 . Їй відомо, що ОСОБА_2 поміняв замки у будинку, де живе баба та батько заявниці, бив сестру заявниці. Було декілька випадків такого конфлікту між сторонами.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 дав суду показання та зазначив, що він є чоловіком заявниці. Коли він був на службі в ЗСУ йому телефонувала дружина та повідомила, що ОСОБА_2 їй погрожує, біг із кулаками на неї, а сестра ОСОБА_8 її обороняла. Зазначив, що між його дружиною та ОСОБА_2 погані відносини. Його дружина приходить до баби, однак ОСОБА_2 її не пускає, закриває двері. Відносини його дружини та баби погіршились.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 дала суду показання та зазначила, що вона є бабою заявниці. Звернула увагу, що у неї є два сини, зокрема тато заявниці, який живе із нею. Він має першу групу інвалідності, однак вона не може оформити допомогу на нього, оскільки заявниця забрала в неї паспорт. Її син ОСОБА_10 , заінтересована особа у справі мав конфлікт із заявницею, оскільки вона прийшла до будинку та говорила щоб він не приходив, так як це її будинок. Зазначила, що її внучка ОСОБА_8 допомагає татові, однак ОСОБА_11 не бажає допомагати. Вона подарувала частину будинку ОСОБА_12 . Заявниця забороняє, щоб інші особи приходили до неї, каже що це її будинок. Батько не хоче, щоб заявниця приходила до нього, оскільки вона ображає його та хамить. 

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство – діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; обмежувальний припис стосовно кривдника – встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Пунктом 2 частини 1 ст. 24 Закону визначено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать обмежувальний припис стосовно кривдника.
Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 26 вказаного Закону, право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник.
Згідно з частиною 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Відповідно до частин 3, 4, 6 ст. 26 Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Згідно з частиною 1 та 2 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.
Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22) зазначено, що: «обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків.
Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у справі № 374/137/22 (постанова від 12 квітня 2023 року).
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У частинах 1-3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення заяви.
Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі за №756/3859/19 зроблено висновок про те, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
У постанові Верховного Суду від 28.04.2020 у справі за №754/11171/19 зазначено, що при вирішенні питання щодо застосування обмежувального припису суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.
Так, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що ОСОБА_2 є дядьком ОСОБА_1 та між ними неодноразово виникали конфлікти, що підтверджується зокрема показаннями свідків у справі. 
Оцінюючи ризики вчинення домашнього насильства стосовно заявниці суд вважає, що такі є реальними, а дії ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 мають ознаки психологічного (погрози, образи) насильства. Відтак, суд доходить переконання, що заявниця є особою, постраждалою від домашнього насильства, тому підлягає захисту, що є підставою до видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_2 строком на шість місяців у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав із покладанням на нього обов`язків, встановлених ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Однак, обираючи заходи тимчасового обмеження прав кривдника та покладаючи на нього обов`язки, суд бере до уваги конкретні обставини вчинення домашнього насильства, ризики його повторного вчинення, та взаємовідносини сторін.
Поряд з цим суд враховує те, що зазначені в заяві обмежувальні заходи передбачені законом, не є пропорційними для втручання в права, свободи та інтереси кривдника.
З огляду на викладене вище, суд доходить висновку, що викладені в заяві обставини знайшли часткове підтвердження, та беручи до уваги характер домашнього насильства, його повторне вчинення, та високий ризик знову його повторного вчинення, а тому вимоги заяви підлягають частковому задоволенню, а саме щодо заборони ОСОБА_2 спілкуватися з ОСОБА_1 .
При визначенні строку продовження обмежувального припису суд враховує обставини, які стали підставою для видачі обмежувального припису, кількість та вагомість встановлених та доведених ризиків, вірогідність їх продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, та вважає що строк шість місяців буде цілком достатнім для виправлення кривдника та запобігання повторенню насильства у майбутньому.
В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.
Згідно із ч.4 ст.350-6 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268, 293, 294, 350-1 - 350-6 ЦПК України, суд,–

ухвалив:

Заяву задовольнити частково.
Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , (проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ) на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:
- заборонити ОСОБА_2 спілкуватися з ОСОБА_1 .
В решті вимог заяви відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.
Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на п`ять днів.
У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення – 03.06.2026

Головуючий суддя 	В. М. Бораковський