Справа № 296/2162/26
2/296/2606/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

04 червня 2026 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі: головуючої судді - Петровської М.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Флорістон» про стягнення заборгованості, -
встановив:
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Таранець Ксенія Олександрівна, звернулася із вказаною позовною заявою до суду та просить:
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Флорістон» (ідентифікаційний код юридичної особи 45538363) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі 114 126 грн 68 коп., із них сума основної заборгованості 95 300 грн 00 коп., інфляційні витрати за ст.625 ЦК України у сумі 14 544 грн 93 коп., та 3% річних за ст.615 ЦК України у сумі 4 281 грн 75 коп.;
- судові витрати стягнути з відповідача.
В обгрунтування позову зазначає, що 22 серпня 2024 року між ТОВ «Каргофлоу» (після перейменування - ТОВ «Флорістон») що є продавцем, та ОСОБА_1 , що є покупцем, було укладено договір купівлі - продажу у спрощений спосіб, шляхом виставлення ТОВ «Каргофлоу» рахунку - фактури № 6328 згідно замовлення №11991 на акумуляторні батареї найменування «Deye SE-G5.1Pro LiFePO4» у кількості 2 шт. на загальну суму 95300,00грн (в т.ч. ПДВ 15 883,33 грн). 22 серпня 2024 року ОСОБА_1 сплатила виставлений продавцем ТОВ «Каргофлоу» рахунок-фактуру № 6328 від 22.08.2024 у сумі 95 300 грн (в т.ч. ПДВ 15 883,33 грн) на розрахунковий рахунок ТОВ «Каргофлоу» НОМЕР_2 АТ «ОТП Банк» (платіжна інструкція 9352-1498-6537-0023 від 22.08.2024) та повідомила продавця засобами комунікації адресу, куди має бути поставлений товар, передплачений покупцем. Проте, відповідачем придбаний позивачкою товар не було поставлено. ОСОБА_1 зверталась з вимогою поставити придбані нею акумуляторні батареї, проте, як вбачається із засобів телекомунікаційного зв`язку, після отримання оплати, номер телефона продавця було вимкнуто, за місцем реєстрації юридичної особи працівники чи директор не перебували. Як вбачається з відомостей, зареєстрованих в ЄДРПОУ, після звернення позивачки до Національної поліції України, продавець ТОВ «Каргофлоу» зареєстрував зміну назви та зміну адресу реєстрації на Товариство з обмеженою відповідальністю «Флорістон» (10001, Житомирська обл., місто Житомир, вулиця Вітрука, будинок 2 А ідентифікаційний код 45538363). Проте, і після зміни найменування, передплачений позивачкою товар у власність ОСОБА_1 продавцем ТОВ «Флорістон» не передано, про зміну свого місця знаходження продавець покупця не повідомляв. З метою вчинення повторної спроби позасудового врегулювання спору, представник ОСОБА_1 звернулась до відповідача з Претензією №3/2 від 03.02.2026, в якій просила у строк не пізніше 7 днів виконати вимогу ОСОБА_1 з повернення передплати за непоставлений товар у сумі 95 300 грн та компенсувати грошові кошти у порядку ст. 625 ЦК України. Проте, станом на дату пред`явлення позову, відповідач законну вимогу позивачки не виконав, грошові кошти за непоставлений за договором купівлі - продажу товар, не повернув. Вказане свідчить про тривале порушення прав споживача (покупця) та надає підстави вимагати сплати неустойки, передбаченої законодавством, в судовому порядку.
Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 25 лютого 2026 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Таранець Ксенії Олександрівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Флорістон» про стягнення коштів, - відмовлено. 
Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 02 березня 2026 року у даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 23.04.2026, зазначеною у протоколі судового засідання, підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивачки подала до суду заяву, відповідно до змісту якої просить судове засідання провести без її участі та без участі позивачки. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. 
Представник відповідача в судові засіданні не з`являвся, відзиву на позовну заяву не подавав. Про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку за адресою місцезнаходження ТОВ «Флорістон».
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 22 серпня 2024 року між ТОВ «Каргофлоу» (постачальник) та ОСОБА_1 (одержувач) було укладено договір купівлі - продажу у спрощений спосіб, шляхом виставлення ТОВ «Каргофлоу» рахунку - фактури № 6328 згідно замовлення №11991 на акумуляторні батареї найменування «Deye SE-G5.1Pro LiFePO4» у кількості 2 шт. на загальну суму 95 300,00грн (в т.ч. ПДВ 15 883,33 грн). 
22 серпня 2024 року ОСОБА_1 оплатила виставлений ТОВ «Каргофлоу» рахунок-фактуру № 6328 від 22.08.2024 у сумі 95 300 грн (в т.ч. ПДВ 15 883,33 грн) на розрахунковий рахунок ТОВ «Каргофлоу» НОМЕР_2 АТ «ОТП Банк», що підтверджується платіжною інструкцією №9352-1498-6537-0023 від 22.08.2024.
18.09.2024, на підставі заяви ОСОБА_1 від 17.09.2024, до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне провадження № 12024105040001343 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, з наступним викладом обставин, що можуть свідчити про кримінальне правопорушення: "22.08.2024 ОСОБА_1 на сайті «ОЛХ» знайшла оголошення з приводу продажу акумуляторних батарей, зв`язалась з особою з номером мобільного телефону НОМЕР_3 та домовились про купівлю батарей за 95 300 грн. В подальшому ОСОБА_1 оплатила товар через додаток «Приват24» в сумі 95 300 грн, але продавець перестав виходити на зв`язок. До теперішнього часу товар не отримано та гроші не повернуто. Таким чином, невстановлена особа, шляхом обману, заволоділа грошовими коштами, чим спричинила ОСОБА_1 збиток на суму 95 300 грн."
Згідно відкритих відомостей мережі інтернет, ТОВ «Каргофлоу» з кодом ЄДРПОУ 45538363, змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Флорістон» з адресою місцезнаходження: місто Житомир, вулиця Вітрука, будинок 2 А.
03.02.2026 представник позивача- адвокат Таранець К.О. направила претензію № 3/2 на адресу ТОВ «Флорістон» із вимогою про повернення грошових коштів в сумі 95 300 грн на рахунок ОСОБА_1 у зв`язку із невиконанням зобов`язання із поставки товару, а також сплати 3% річних та інфляційних втрат в сумі в сумі 18 701,36 грн.
Згідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно положень 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
За змістом ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За змістом ст.ст.655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Відповідно до ст.663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.
Згідно ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.
Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19 вказала, що виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (абз. 2 ч. 1, ч. 2 ст.77 ЦПК України).
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі i щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Як встановлено судом, між сторонами виникли договірні зобов`язання з приводу купівлі-продажу товару - акумуляторних батарей, на виконання умов якого ОСОБА_1 22.08.2024 сплатила на рахунок відповідача ТОВ «Флорістон» (попередня назва - ТОВ «Каргофлоу») грошові кошти в сумі 95 300 грн.
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач виконав умови договору та передав позивачці придбаний нею товар - акумуляторні батареї в кількості 2 шт., як і не надав суду доказів повернення позивачці сплачених грошових коштів у розмірі 95 300 грн, попередньо сплачених нею у рахунок оплати за придбаний товар.
Також матеріали справи не містять відповіді на претензію позивачки № 3/2 від 03.02.2026.
З урахуванням наведеного, оскільки продавець ТОВ «Флорістон», який одержав суму попередньої оплати товару, не передав позивачці обумовлений в рахунку-фактурі № 6328 від 22.08.2024 товар, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 95 300 грн попередньої оплати. 
Щодо стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних.
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Положення статті 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.
Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - позовній заяві.
Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 23.09.2024 в справі № 442/7428/22, від15 лютого 2024 року в справі № 910/3611/23, від 23 липня 2024 року в справі № 911/3400/23, від 15 травня 2024 року в cправі № 910/6267/23.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця (частина третя статті 693 ЦК України).
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами нараховуються згідно з положеннями частини другої статті 625 ЦК України.
Такі висновки сформульовано в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі № 910/1238/17 (провадження № 12-83гс18).
Не є винятком із загального правила частини другої статті 625 ЦК України випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини другої статті 693 ЦК України.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року в справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43).
Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.
Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року в справі № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20), постановах Верховного Суду від 01 серпня 2024 року в справі № 917/1941/23, від 16 травня 2024 року в справі № 910/7012/23.
Прострочення грошового зобов`язання з повернення суми попередньої оплати, що зумовлює нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, полягає в невиконанні в належний строк саме вимоги покупця щодо повернення суми попередньої оплати за непоставлений товар.
З наявного листування в телефоні позивачки встановлено, що продавець зобов`язався відправити товар (акумуляторні батареї) на наступний день після його оплати, тобто 23.08.2024, проте свого обов`язку не виконав, що свідчить про те, що у відповідача виникло зобов`язання щодо повернення позивачу суми попередньої оплати за вказаний у позові період з 23.08.2024 по 18.02.2026 (в межах позовних вимог).
Отже, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати за період з 23.08.2024 по 18.02.2026 в сумі 16 419,98 грн та 3% річних за вказаний період у сумі 4 266,11 грн, а всього 20 686,09 грн.
Згідно розрахунку позивача, сума інфляційних втрат та 3% річних, що підлягає до стягнення з відповідача складає відповідно 14 544,93 грн та 4 281 грн відповідно.
Враховуючи наведене, а також те, що суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог, позов ОСОБА_1 в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягає задоволенню в розмірах 14 544,93 грн (в межах позовних вимог) та 4 266,11 грн (частково) відповідно.
Отже, загальна сума, що підлягає до стягнення з відповідача складає 114 111,04 грн (95 300 грн + 14 544,93 грн + 4 266,11 грн).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 331 грн (114 111,04 грн/114 126,68 грн*1 331,20 грн) підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.
Щодо витрат на правничу допомогу.
У відповідності до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).
У відповідності до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) від 05 липня 2012 року, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно статті 19 Закону №5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).
На підтвердження розміру понесених позивачкою витрат на правничу допомогу, до позову було додано:
- договір про надання правничої допомоги №27/1 від 27.01.2026, підписаний адвокатом Таранець Ксенією Олександрівною та клієнтом ОСОБА_1 ;
- додаток № 1 від 27.01.2026 до договору про надання правничої допомоги №27/1 від 27.01.2026, підписаний адвокатом Таранець Ксенією Олександрівною та клієнтом ОСОБА_1 ;
- ордер серії АА № 1671783 на надання правничої допомоги ОСОБА_1 згідно договору про надання правничої допомоги №27/1 від 27.01.2026, виданий 16.02.2026 адвокатом Таранець Ксенією Олександрівною;
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвокатом Таранець Ксенією Олександрівною № 4919 від 27.03.2012.
Згідно п.п 1.1, 1.2 розділу 1 договору про надання правничої допомоги №27/1 від 27.01.2026, предметом даного договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правничої допомоги клієнту по справі про стягнення з ТОВ «Каргофлоу» заборгованості. Адвокат представляє інтереси клієнта в місцевих судах, подає від його імені, в тому числі, позовні заяви, клопотання, пояснення, заперечення, вчиняти всі дії передбачені ЦПК України з метою реалізації предмета договору.
За змістом розділу 3 договору, за правничу (правову) допомогу, передбачену в договорі клієнт сплачує адвокату гонорар (винагороду) розмір якого визначається сторонами в додатку №1 до цього договору.
Додатком № 1 до договору про надання правничої допомоги №27/1 від 27.01.2026 визначено, що за надання правничої допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі 21 500 грн, що складається з таких послуг: складання претензії; складання та направлення позовної заяви про стягнення заборгованості з ТОВ «Флорістон» (попередня назва - ТОВ «Каргофлоу»); складання та подання заяви про забезпечення позову; складання та подання заяви про видачу рішення суду.
Згідно платіжної інструкції від 27.01.2026, Сосновською О.Б. на користь адвоката за правничу допомогу сплачено 21 500 грн.
У відповідності до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно статті 30 Закону № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Можливість стягнення фіксованого розміру гонорару адвоката підтверджена позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Наданими представником позивачки документами підтверджується факт надання правничої допомоги адвокатом Таранець Ксенією Олександрівною позивачці ОСОБА_1 .
Беручи до уваги наведене, надані докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, обсяг витраченого часу представником позивача на участь у справі, предмет спору та обсяг доказування, відмову у забезпеченні позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивачки витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн, що є справедливим та співмірним складності справи.
Керуючись статтями 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, -
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Флорістон» (м. Житомир, вулиця Вітрука, будинок 2 А, код ЄДРПОУ 45538363) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Флорістон» на користь ОСОБА_1 попередню оплату у розмірі 95 300 грн (дев`яносто п`ять тисяч триста грн), три проценти річних в розмірі 4 266,11 грн (чотири тисячі двісті шістдесят шість грн 11 коп.) та інфляційні втрати в розмірі 14 544,93 грн (чотирнадцять тисяч п`ятсот сорок чотири грн 93 коп.), а всього 114 111,04 грн (сто чотирнадцять тисяч сто одинадцять грн 04 коп.).
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Флорістон» на користь ОСОБА_1 1 331 грн (одну тисячу триста тридцять одну грн) витрат по сплаті судового збору.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Флорістон» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн (десять тисяч грн).
В решті вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 23.06.2026.

Суддя М. В. Петровська