Справа № 487/2684/26 
Провадження № 2/487/2290/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.06.2026 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого-судді: А.А. Лагоди,
секретаря: К.Е. Мамчур,
представника позивача: Г.О. Гомоли,
відповідача: ОСОБА_1 ,
представника відповідача: ОСОБА_4
представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

09.04.2026 сторона позивача звернувся до суду з позовною заявою, якою просить позбавити батьківських прав відповідача у відношенні її дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути аліменти на користь дитини.
Позовні вимоги позивач мотивував тим, що відповідач з донькою проживала по АДРЕСА_1 . Відповідач не працевлаштована, зловживає алкогольними напоями, не приділяє дитині увагу, залишає дитину без належного утримання та виховання. 26.07.2024 до Служби у справах дітей адміністрації Заводського району ММР надійшло повідомлення від КНП ММР «МДЛ №2», що дитина перебуває на лікуванні але за час перебування у лікарні мати дитину не відвідувала, станом здоров`я не цікавилась, а 25.07.2024 мати з`явилась до лікарні з ознаками алкогольними сп`яніння. Від співпраці з Миколаївським міським центром соціальних служб мати відмовилась. Ліцей «Відродження» не міг передати дитину ОСОБА_3 матері та було викликано поліцію, за актом органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину її доставили 04.12.2025 до КНП ММР «МДЛ №2». За результатом перевірки умов проживання дитину передали матері. З 08.12.2025 дитина перебуває на обліку служби у справах дітей як така, що опинилась у складних життєвих обставинах у зв`язку з невиконанням батьківських обов`язків. До роботи з відповідачем залучено Миколаївський міський центр соціальних служб. Навчальний заклад характеризує дитину ОСОБА_3 як нерішучу, не впевнену, яка має підвищену тривожність. Мати дитини не приділяє уваги вихованню та негативно впливає на дитину, часто зловживає алкоголем, дитина часто відвідувала заклад голодна та бліда. 16.03.2026 стороні особи привели ОСОБА_3 до Служби у справах дітей адміністрації Заводського району ММР. Дитина повідомила, що більше тижня проживає у «ОСОБА_5 », оскільки мати знову запила. За актом органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину її доставили 16.03.2026 до КНП ММР «МДЛ №2». Відповідно до висновку про сан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини від 18.03.2026 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має хронічну інфекцію сечовивідних шляхів та помірну білково-енергетичну недостатність. Житло, у якому проживає відповідачка, належить їй на праві приватної власності, право користування яким має відповідач та її дитина. Усе свідчить про системний характер нехтування правами та інтересами дитини з боку матері. За невиконання батьківських обов`язків на відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.184 КУпАП. Відповідач схильна до протиправної поведінки. 19.03.2026 дитину передано в родину патронатного вихователя. 30.03.2026 члени комісії з питань захисту прав дитини ММР прийшли до висновку, що ОСОБА_1 систематично не виконує батьківські обов`язки, нехтує правами своєї дитини та вважає, що позбавлення матері батьківських прав відповідатиме інтересам дитини. Вказані обставини стали підставою для звернення з позовом до суду. 
Ухвалою суду від 10.04.2026 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
08.05.2026 до суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву в якому остання просить повністю відмовити в позові. Відзив обґрунтований тим, що з моменту народження доньки ОСОБА_3 у 2015 до літа 2024 позивачем не фіксувалось порушення батьківських прав. Відповідач зауважує, що її нервовий стан здав збій з огляду на пандемію, коли вона намагалась фінансово забезпечити родину, виховувала та навчала дитину, а потім військова агресія, в якій мати рятувала свою доньку. Відповідач не знаходилась на обліку в наркологічному диспансері, має на праві приватної власності житло, дитина забезпечена телефоном, комп`ютером, має окрему кімнату. Зафіксований вперше 26.07.2024 випадок неналежного виконання батьківських прав відповідачкою під час відвідування доньки у лікарні, як вказує позивач, при цьому останній не вказав, що дитина має хронічну хворобу інфекції сечовідних шляхів і відповідач вимушена лікувати в стаціонарі, що підтверджується виписками з карти, саме відповідач піклується про здоров`я дитини. Саме позивач вказує, що влітку 2024 після виписки відповідач забрала дитину додому. За висновком про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини в грудні 2025 лікарі (невролог, психіатр, хірург, кардіолог, отоларинготолог, педіатр) вказали, що дитина здорова. Саме відповідач уклала в інтересах доньки декларацію з сімейним лікарем. Другий випадок у грудні 2025 про який зазначає позивач, тобто через півтора роки, але позивач немає доказів неналежного виконання батьківських обов`язків відповідачем. Попри складність знайти постійну роботу відповідач маючи освіту кухаря піклується про доньку. 08.12.2025 позивач провів перевірку належних умов проживання дитини і передав дитину матері, позивачем встановлено належні умови проживання дитини наприкінці 2025. На теперішній час відповідач закодувалася від алкогольної залежності, проходить курс добровільного лікування. З березня 2026 відповідач відвідує свою доньку у патронатній родині. Дитина не є відсталою, що підтверджується грамотами, подяками з навчального закладу, як і сам відповідач має подяку. Ніхто не спілкувався з дитиною стосовно образ на відповідача, які відчуття вона має перебуваючи не удома, думку про позбавлення відповідача батьківських прав. Позивач не довів з жодних аргументів які б свідчили про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Висновок органу опіки має рекомендаційний характер, в ньому не зазначено наявності виключних обставин. Відсутні докази систематичного невиконання відповідачем батьківських обов`язків. 
08.05.2026 на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 07.05.2026 № 11906/02.02.01-22/03/14/26 про доцільність позбавлення відповідачки ОСОБА_1 , батьківських прав по відношенню до дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Висновок вмотивований систематичним вживанням ОСОБА_1 алкогольними напоями, нехтуваннями правами своєї дитини.
26.05.2026 до суду від ОСОБА_1 надійшла заява в якій повідомляється. що її дитина утримується з порушенням усіх норм, дитину від неї ховають, не дають бачитись та розмовляти по телефону. В школі-інтернаті №7 повідомили, що служба у справа дітей заборонила спілкування з дитиною, патронатний вихователь повідомила, що тільки з дозволу органу опіки може надавати можливість побачень з донькою. Тобто забрали дитину яку за три місяці відповідач бачила лише два рази. На цій підставі ОСОБА_1 просить суд усунути порушення її прав на спілкування з дитиною та надати дозвіл на побачення з дитиною.
01.06.2026 до суду надійшов лист відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про розгляд справи без участі свого представника, заперечень щодо задоволення позовних вимог немає, вирішення спору покладає на суд.
Ухвалою суду від 04.06.2026 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.
У судовому засіданні судом допитано як свідка ОСОБА_6 та опитано дитину  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і патронатного вихователя ОСОБА_7 .
Представник сторони позивача в судові дебати не з`явився. Надійшла заява згідно якої позовні вимоги підтримано у повному обсязі та просила суд їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні заперечили проти позовних вимог, просили відмовити у позові. 
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, заперечень щодо задоволення позову не має.
Вислухавши учасників, покази свідка, думку дитини, дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19.03.2026 (повторно) є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком вказано ОСОБА_8 відповідно до ч.1 ст.135 СК України.
За змістом листа КНП ММР «МДЛ №2» від 26.07.2024 №583/01-19/11 повідомляється, що 16.07.2024 в соматичне відділення поступила дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за час перебування в стаціонарі з 16.07.2024 мати дитину не відвідувала, станом здоров`я її не цікавилася. 25.07.2024 мати з`явилась у закладі з ознаками алкогольного сп`яніння до відділення для супроводу дитини на консультацію до лікаря-ювенолога.
В листі Миколаївський міський центр соціальних служб від 27.08.2024 №32491/74.01-16/24-2 повідомляє, що 05.08.2024 фахівцем центру сумісно із спеціалістом служби у справах дітей адміністрації Заводського району було здійснено відвідування сім`ї за адресою АДРЕСА_1 . В квартирі дотримуються санітарно-гігієнічні норми, чисто та придбано. Для ОСОБА_3 є окреме ліжко та облаштоване місце для занять та гри, наявні речі першої необхідності в достатній кількості. ОСОБА_1 повідомила, що у неї з донькою добрі довірливі стосунки. З нею проведено психолого-педагогічні бесіди щодо підвищення рівня знань з питання виховання дитини, виконання батьківських обов`язків, однак жінка відмовилась зазначивши, що в змозі самостійно вирішити проблеми, які виникають в сім`ї. 
За актом органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину від 04.12.2025 судом встановлено, що 04.12.2025 о 19:25год. була виявлена соціальним працівником дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по АДРЕСА_1 . Зі слів дитини мати знаходиться в стані алкогольного сп`яніння. Дитина доставлена 04.12.2025 о 20:20год. до КНП ММР «МДЛ №2».
За актом обстеження умов проживання від 08.12.2025 судом встановлено, що проведено обстеження умов проживання по АДРЕСА_1 . Умови проживання задовільні, відповідають інтересам дитини, власником квартири є матір дитини, достатньо меблів та побутової техніки. Для виховання та розвитку дитини створено умови, окрема кімната з ліжком, шафа, стіл для навчання, комп`ютер, телевізор, сезоний одяг, речі першої необхідності. За вказаною адресою проживають мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка бажає виховувати дитину та повернути додому. Умови для дитини створені належні.
В листі Служба у справах дітей адміністрації Заводського району ММР від 09.12.2025 №70452/03.08.01-08/25-2 повідомляє, що до акту органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину від 04.12.2025 дитину доставили до КНП ММР «МДЛ №2». Мати дитини ОСОБА_1 виявила бажання повернути дитину на виховання та утримання. У ході профілактичних заходів з родиною встановлено, що мати потребує підвищення батьківського потенціалу щодо забезпечення потреб дитини.
Згідно характеристики ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учениці 5-А класу КЗ МОАЛ «Відродження» МОР учениця навчається не в повну міру, потребує постійного контролю, не виявляє зацікавленості до навчання. На уроках не завжди уважна і активна, іноді не виконує домашні завдання. Має здібності до вивчення іноземної мови, літератури та технологій. На уроках веде себе байдуже. Вчителю треба нагадувати про належну підготовку до уроку. З багатьох предметів відсутні зошити. Шкільна мотивація розвинута недостатньо. На уроках часто займається сторонніми справами, іграми, зазнає серйозних труднощів у навчанні, не бажає спілкуватися з однокласниками, гуртки не відвідує. За характером ОСОБА_3 емоційна, спокійна, почуває себе ображеною. До вчителів ставиться довірливо, відкривається та спілкується відверто. Дитина не впевнена у собі, нерішуча, підвищена тривожність, має труднощі в спілкуванні, іноді буває агресивною. Дівчинка виховується у неповній сім`ї, вдома авторитету серед дорослих немає. Мати не приділяє уваги вихованню та погано впливає на дитину. Мати часто зловживає алкоголем і приводить дитину до школи у п`яному вигляді. Дитина забезпечена необхідними шкільними приладами, одягом, взуттям, але дуже часто голодна та бліда.
За актом органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину від 16.03.2026 судом встановлено, що 16.03.2026 о 13:00год. у службу у справах дітей по АДРЕСА_2 була приведена невідомою особою дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спеціаліст ССД Норенко пояснює, що мати на третю особу залишила дівчинку на декілька днів, зв`язку з матір`ю немає. Зі слів дитини не пам`ятає коли бачила матір востаннє, перебувала у «ОСОБА_5 ». Дитина доставлена 16.03.2026 о 13:45год. до КНП ММР «МДЛ №2».
В акті відвідування на дому учня від 16.03.2026 судом встановлено, що вихователь та соціальний педагог відвідали за адресою АДРЕСА_1 ученицю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак двері не відчиняли, ОСОБА_1 вдома не було. Сусідка повідомила, що мати приходила з ознаками тілесних пошкоджень на обличчі, в стані алкогольного сп`яніння, дитини поруч не було, дитина не виходить на зв`язок, школу другий тиждень не відвідує.
Відповідно до наказу служби у справах дітей адміністрації Заводського району ММР №59 від 19.03.2026 передано 19.03.2026 дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сім`ю патронатного вихователя, ОСОБА_7 , яка проживає за адресою АДРЕСА_3 , строком до 20.06.2026.
За інформацією з Державного реєстру речових прав від 09.12.2025 власником по частки квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.11.2021 та договору дарування від 27.03.2023.
Відповідно до довідки Інституту медико-біологічних досліджень ОСОБА_1. добровільно проходила курс лікування від алкогольної залежності. Попереджена про можливу інвалідність у разі прийняття алкоголю. Медикаментозне лікування (кодування) виконане 24.03.2026 терміном на три роки. довідка має дописку про явку до лікаря через 10 днів, 1 місяць, 3 місяці, кожні 6 місяців обов`язково для корекції лікування.
Опитана в судовому засіданні ОСОБА_3 повідомила, що мама допізна працює, їй доводилось розігрівати собі їду в мікрохвильовій печі, в період тривог про обстріли ховалась в безпечному місці, а при їх скасуванні поверталась до своєї кімнати. Повідомила також, що маму любить, та їй буде краще з мамою і хоче проживати разом із нею.
Патронатний вихователь ОСОБА_7 повідомила суду, що у дитини показова відкритість, дитина веде себе як хочуть оточуючі, дитину треба показати психологу. Дитина любить матір однак боїться, що мати не зможе знову впоратись із собою.
Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що мешкає з ОСОБА_1 з січня місяця 2026 яка працювала з його матір`ю, в нього гарні стосунки з дитиною. Сам він поки що перебуває у шлюбі але шлюбні відносини з дружиною припинені бо остання з трьома дітьми знаходиться за кордоном. Він повідомляв класного керівника, що дитина вийде до школи.
Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995), яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
У абзаці четвертому частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III визначено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Відповідно до статті 12 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Частиною восьмою статті 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно з положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні.
У рішенні від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), та в п. 100 рішення від 16.07.2015 «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ наголосив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.
Стаття 51 Конституції України та статті 151, 180 СК України встановлюють для батьків обов`язок виховувати та утримувати дітей до їх повноліття.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), яке слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 686/16892/20, від 03.08.2022 у справі № 306/7/20, від 07.12.2022 у справі № 562/2695/20, від 11.01.2023 у справі № 461/7447/17.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц, від 24.04.2019 у справі № 300/908/17, від 11.03.2020 у справі № 638/16622/17, від 14.05.2020 у справі № 420/1753/18 та від 12.10.2023 у справі № 344/9906/22.
Суд зауважує, що чинним законодавством України не передбачено процедури відмови батьків від дитини / батьківських прав. При цьому, частиною третьою статті 155 СК України встановлено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Відповідно до положень ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.
Частинами четвертою та п`ятою статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Водночас у частині 6 зазначеної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Згідно наданого суду висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від від 07.05.2026 № 11906/02.02.01-22/03/14/26 останній вважає доцільним позбавити ОСОБА_1 , батьківських прав по відношенню до дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки систематично вживає алкогольні напої, не виконує батьківських обов`язків, нехтує правами дитини.
Разом з тим, вказаний висновок не містить належного обґрунтування того, яким чином позбавлення батьківських прав відповідачки захистить інтереси її малолітньої дочки, також висновок складений за відсутності відповідачки та повної інформації про стан виконання нею батьківських обов`язків та лише на підставі пояснень позивача.
Окрім того, стороною позивача не наведено та не доведено виключних обставин, які б могли бути підставою для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав де її зазначають в статусі відповідача.
Оцінюючи докази у їх сукупності та враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки для відповідачки як матері дитини (ст. 166 СК України), суд вважає, що позбавлення її батьківських прав можливе лише тоді, коли змінити її поведінку в кращу сторону неможливо.
Вирішуючи даний спір, суд враховує думку дитини ОСОБА_3 якій на момент розгляду справи виповнилось 10 років, яка не втратила прихильність до матері і в судовому засіданні пояснила, що матір любить, хоче бути з нею, матір проявляє безпосередній інтерес до її життя, переживає за маму.
Надані стороною відповідача медична документація дитини, спільні світлини матері з донькою та численні заохочення дитини підтверджують факт піклування матері про дитину, наявність між ними довірливих та позитивних стосунків.
Судом встановлено, що відповідачка виконувала свої обов`язки по вихованню дочки ОСОБА_3 недостатньо, однак вона не втратила інтересу до дитини, про що свідчать встановлені в судовому засіданні обставини. Свідомого і грубого нехтування відповідачкою батьківських обов`язків при розгляді даної справи не встановлено. На думку суду, в даному випадку матір не самоусунулося, займає активну позицію відносно своєї доньки, бореться зі своєю алкогольною залежністю, пройшла курс лікування, закодувалась.
Крім того, суд приймає до уваги, що відповідач станом на час розгляду справи в суді відвідувала дочку, поповнювала рахунок телефону який подарувала дочці, активно вимагала зустрічей з донькою. На думку суду зазначені обставини також свідчать про те, що нею не втрачено інтересу до дитини.
Вирішуючи даний спір, суд враховує і те, що відповідач не притягувалася до відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, створила належні умови для проживання та виховання дитини.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, який можливий лише у виняткових випадках за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03.12.1986).
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
Суд враховує, що необґрунтоване та передчасне (за відсутності підстав застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18.04.2024 у справі №344/1107/23.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.
Отже, аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та мають застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, а також усі обставини даної справи у їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування крайнього заходу впливу до відповідачки - позбавлення її батьківських прав, а тому в позові слід відмовити.
Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачки не сприятиме захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування, не відповідатиме інтересам дитини.
Разом з тим, суд вважає, що відповідач не здійснила усіх необхідних заходів щодо належного виконання батьківських обов`язків, що свідчить про неналежні дії щодо достатньої участі у вихованні дитини, здобуття освіти, утримання, що є підставою для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання доньки.
Роз`яснити, що у разі відсутності реальних змін у поведінці відповідача як матері стосовно дитини протягом розумного строку після ухвалення судового рішення, не виключається можливість повторного ініціювання питання про позбавлення її батьківських прав.
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 10,18,23,76, 258,259,263-265,352,354 ЦПК України, ст.ст. 19, 164, 165, 166, 180-184 СК України, -
УХВАЛИВ:

Позов Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про позбавлення батьківських прав - залишити без задоволення.
Попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Попередити відповідачку ОСОБА_1 про необхідність належного виконання обов`язків з виховання малолітньої дитини, дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та покласти на Службу у справах дітей та сім`ї Заводського району Миколаївської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_1 .
Роз`яснити Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, що у разі продовження вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на ухилення від виконання батьківських обов`язків з виховання дитини, він за наявності для того правових підстав, не позбавлений можливості повторно звернутися до суду із аналогічним позовом.
Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, код ЄДРПОУ: 04056612, адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Третя особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, код ЄДРПОУ: 23041148, адреса: м. Миколаїв, вул. Шосейна, 11.

Суддя А.А. Лагода