ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 752/10987/23
провадження № 61-14938св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

головуючого - Синельникова Є. В., 
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Шиповича В. В., 

учасники справи: 
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Новобудова», 
відповідач -  ОСОБА_1 , 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року в складі судді Кордюкової Ж. І., рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року в складі судді Кордюкової Ж. І. та постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року в складі колегії суддів Оніщука М. І., Шебуєвої В. А., Кафідової О. В., 

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 

У червні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Новобудова» (далі - ТОВ «Новобудова») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з відповідача на користь товариства суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 грудня 2021 року до 01 травня 2023 року у розмірі 14 781,21 грн, витрати зі сплати судового збору та витрати, пов'язані з розглядом справи, у розмірі 60,00 грн. 

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до рішення правління Акціонерного товариства Холдингова компанія АТ ХК «Київміськбуд» (далі - АТ ХК «Київміськбуд») від 07 грудня 2007 року № 149/0/5-07 та авізо від 26 березня 2009 року № 378 житловий багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 , переданий ТОВ «Новобудова» на баланс, обслуговування та експлуатацію.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Збори співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 рішенням від 05 грудня 2019 року визначили ТОВ «Новобудова» управителем цього багатоквартирного будинку та затвердили умови договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.

31 січня 2020 року між ТОВ «Новобудова» та уповноваженими зборами співвласників будинку підписаний договір № 10 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (далі - договір № 10), за умовами якого ціна послуги з управління (крім квартир та нежитлових приміщень першого поверху) становить 7,91 грн (у тому числі ПДВ) на місяць за 1 кв. м загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 6,83 грн відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території, що міститься у додатку 5 до договору; винагороду управителю в розмірі 1,08 грн на місяць. Тобто, враховуючи площу квартири № 3 у будинку, а саме 94,9 кв. м, загальна вартість послуги з управління багатоквартирним будинком у період з 01 грудня 2021 року до 01 січня 2022 року становить 719,00 - 750,70 грн на місяць.

У зв`язку з підвищенням із 01 грудня 2021 року розміру мінімальної заробітної плати, зростанням вартості послуг з технічного обслуговування ліфтів, вартості матеріалів тощо, керуючись пунктами 40, 43 договору № 10, ТОВ «Новобудова» повідомило співвласників про зміну ціни послуги з управління багатоквартирним будинком, яка із 01 січня 2022 року становить: 9,30 грн (в тому числі ПДВ) на місяць за 1 кв. м загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 7,97 грн відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території, що міститься у додатку 5 до договору; винагороду управителю в розмірі 1,33 грн на місяць. Тобто, враховуючи площу квартири № 3 у будинку, а саме 94,9 кв. м, загальна вартість послуги з управління багатоквартирним будинком у період з 01 січня 2022 року до 01 травня 2023 року становить 882,57 грн на місяць.

З урахуванням викладеного загальний розмір заборгованості відповідача за спожиті ним житлово-комунальні послуги за період із 01 грудня 2021 року до 01 травня 2021 року складає 14 781,21 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача. 

31 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Новобудова», в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування йому всупереч Закону України «Про статус ветеранів та гарантії їх соціального захисту» 75 % знижки на сплату за користування комунальними послугами та стягнення з учасника бойових дій заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, визнати протиправним та недійсним наданий розрахунок заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у період з 01 грудня 2021 року до 01 травня 2023 року, складений всупереч Закону України «Про статус ветеранів та гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а також постановити окрему ухвалу щодо порушення відповідачем законодавства, яке має ознаки кримінального правопорушення.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції 

Голосіївський районний суд міста Києва ухвалою від 27 травня 2024 року відмовив у прийнятті та об`єднанні в одне провадження з первісним позовом ТОВ «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Новобудова», повернув відповідачу зустрічну позовну заяву та роз`яснив, що із заявленими позовними вимогами, викладеними у зустрічній позовній заяві, ОСОБА_1 може звернутися до суду з метою їх самостійного розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що зустрічний позов ОСОБА_1 не є взаємопов`язаним із первісним позовом ТОВ «Новобудова». Суд указав, що у зустрічному позові відповідачем об`єднано декілька позовних вимог, на підтвердження обґрунтованості яких надано переважно або частково одні й ті самі докази, спільний розгляд цих позовів не сприятиме оперативному вирішенню спору та процесуальній економії.

Голосіївський районний суд міста Києва рішенням від 27 травня 2024 року позов ТОВ «Новобудова» задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новобудова» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 грудня 2021 року до 01 травня 2023 року в розмірі 14 781,21 грн. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг, які надані ТОВ «Новобудова». Позивач надавав послуги, рахунки за які відповідають встановленим тарифам. Відповідачем не було надано доказів не надання послуг позивачем або надання ним послуг неналежної якості. Свої зобов`язання відповідач як споживач житлово-комунальних послуг належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, яка доведена позивачем, не спростована відповідачем та підлягає стягненню. 

Відповідач має статус ветерана війни - учасника бойових дій, а тому на нього поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів та гарантії їх соціального захисту», зокрема умова про те, що учасникам бойових дій надається, зокрема, 75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Разом із тим, постановою Кабінету Міністрів України № 373 від 17 квітня 2019 року «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі» запроваджено механізм надання громадянам у грошовій формі таких пільг на оплату абонентського обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг, а також житлово-комунальних послуг, а саме: житлових послуг - послуг з управління багатоквартирним будинком. Зокрема, встановлено, що пільговики, яким надається пільга у грошовій формі, зобов`язані сплачувати щомісяця вартість фактично спожитих житлово-комунальних послуг з урахуванням суми пільги, виплаченої таким пільговикам готівкою. Відповідач як особа, яка має пільгу з оплати комунальних послуг, зобов`язаний оплачувати фактично спожиті житлово-комунальних послуг з урахуванням суми пільги, яка має виплачуватись йому готівкою, якщо він скористався своїм правом на її отримання у встановленому чинним законодавством порядку. У випадку, якщо відповідач цим правом не скористався та пільгу у грошовій формі не отримує, то він зобов`язаний сплатити позивачу повну вартість наданих йому послуг.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 

Не погодившись з ухвалою місцевого суду про відмову в прийнятті та об`єднанні в одне провадження зустрічного позову з первісним позовом, а також із рішенням суду першої інстанції про задоволення первісного позову, ОСОБА_1 оскаржив їх в апеляційному порядку.

Київський апеляційний суд постановою від 22 жовтня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_1 залишив без задоволення, ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року та рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року залишив без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскаржені судові рішення суду першої інстанції відповідають вимогам щодо їх законності та обґрунтованості, а доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду. 

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи особи, яка її подала 

08 листопада 2024 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року, ухвалу Голосіївського районного суду
міста Києва від 27 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду
від 22 жовтня 2024 року у цій справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема пункту 5 частини другої статті 7, пункту 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо обов`язку споживача оплатити житлово-комунальні послуги які фактично, а не формально надані, та якщо вони фактично користувалися ними, за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, статті 11 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо передбачених законодавством пільг для учасників бойових дій, як споживачів житлово-комунальних послуг для їх оплати в грошовій формі, які в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України в належному розмірі не виплачуються, у комплексі зі статтями 2, 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо прав і пільг на 75 % знижку оплати за користування житлово-комунальними послугами (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, заявник посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу: справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Заявник указує, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до розгляду його зустрічний позов у цій справі. Як наслідок суд протиправно не постановив ухвалу про перехід від спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження, у зв`язку із чим помилково розглянув справу без участі заявника. 

Позивач надавав послуги неналежної якості, що залишено без уваги судами попередніх інстанцій і належним чином не досліджено. 

Передбачена чинним законодавством пільга у грошовій формі уповноваженими органами виплачується у неналежному розмірі, оскільки відсутній механізм, який регулює автоматичне збільшення розміру грошової пільги внаслідок збільшення управителем майна відповідного тарифу на оплату житлово-комунальних послуг, про що останній не подає інформацію до компетентних органів для здійснення перерахунку виплачуваної пільги. 

Позиція інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до Верховного Суду, ТОВ «Новобудова», в інтересах якої діє Яценко Т. Ю., просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на правильність та обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанції. 
Провадження у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 05 лютого 2025 року у складі колегії суддів Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. відкрив касаційне провадження у цій справі, витребував справу із суду першої інстанції. 

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 квітня 2026 року цю справу призначено судді-доповідачеві Сердюку В. В., судді, які входять до складу колегії: Осіян О. М., Сакара Н. Ю. 

Верховний Суд ухвалою від 06 травня 2026 року справу призначено до судового розгляду. 

Фактичні обставини, встановлені судами 

Правління АТ ХК «Київміськбуд» рішенням від 07 грудня 2007 року № 200/0/5-06 та АВІЗО від 26 березня 2009 року № 378 передало на баланс, обслуговування та експлуатацію ТОВ «Новобудова» житловий багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується інформаційною довідкою від 15 грудня 2022 року № 317777449. ОСОБА_1 з 02 квітня 2003 року має статус ветерана війни - учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 .

05 грудня 2019 року збори співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , визначили ТОВ «Новобудова» управителем будинку АДРЕСА_1 та затвердили умови договору про надання послуг з управління будинком.

31 січня 2020 року між ТОВ «Новобудова» та співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 відповідно до протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 05 грудня 2019 року укладено договір № 10, відповідно до якого предметом договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинку і спільного майна та прибудинкових територій у житловому будинку АДРЕСА_1 , а споживачем забезпечення своєчасної оплати послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені договором.

Згідно із пунктом 3 договору № 10 послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб співвласників та мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території. Послуга з управління включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладання індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до пункту 10 договору ціна послуги з управління (крім квартир та нежитлових приміщень першого поверху) становить 7,91 грн (в тому числі податок на додану вартість) на місяць за 1 кв. метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 6,83 грн відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території, що міститься у додатку 5 до договору; винагороду управителю в розмірі 1,08 грн на місяць. Тобто, враховуючи площу квартири № 3 у будинку, а саме 94,9 кв. м, загальна вартість послуги з управління багатоквартирним будинком у період з 01 грудня 2021 року до 01 січня 2022 року становить 719,00 - 750,70 грн на місяць. Згідно із пунктом 28 цей договір набирає чинності з 01 лютого 2020 року та укладається строком на один рік.

Пунктом 29 договору встановлено, що якщо за місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від цього договору, він вважається продовженим на один рік, із застосуванням умов формування кошторису на послугу з управління багатоквартирним будинком, зазначених у пункті 40 цього договору. Згідно з пунктом 40 договору сторони погодили, що у разі пролонгації договору та/або зміни протягом строку дії договору витрат на управління будинком і поточний ремонт спільного майна будинку з об`єктивних, не залежним від управителя причин (зміна встановленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати або регульованих цін на електричну енергію для забезпечення функціонування спільного майна будинку, розміру податків та зборів та ін.), управитель має право змінити розмір витрат на управління багатоквартирним будинком, відповідно до законодавчих змін та/або здійснювати перерозподіл витрат у структурі кошторису витрат з доведенням такої інформації до відома співвласників одним із способів, зазначених у пункті 15 договору.

У зв`язку з підвищенням з 01 грудня 2021 року розміру мінімальної заробітної плати, зростанням вартості послуг з технічного обслуговування ліфтів, вартості матеріалів тощо та керуючись пунктами 40, 43 договору № 10 від 31 січня 2020 року ТОВ «Новобудова» було повідомлено співвласників про зміну ціни послуги з управління багатокваритрним будинком, яка з 01 січня 2022 року становить: 9,30 грн (в тому числі податок на додану вартість) на місяць за 1 кв. м загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 7,97 грн відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території, що міститься у додатку 5 до договору; винагороду управителю в розмірі 1,33 грн на місяць.

Враховуючи площу квартири № 3 у будинку, а саме 94,9 кв. м, загальна вартість послуги з управління багатоквартирним будинком у період з 01 січня 2022 року до 01травня 2023 року становить 882,57 грн на місяць.

Загальний розмір заборгованості відповідача за спожиті ним житлово-комунальні послуги за період з 01 грудня 2021 року до 01 травня 2021 року складає 14 781,21 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували як відсутність заборгованості у відповідача у заявленому до стягнення розмірі, так і неналежного надання послуг позивачем матеріали справи не містять. 

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та врахувавши позиції усіх учасників справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає. 

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржені судові рішення відповідають огляду на таке.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону: кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір); об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем.

Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

За змістом статей 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.

Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком включають: витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
За статтею 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

У постанові Верховного Суду від 03 квітня 2020 року у справі № 802/2021/16-а (провадження № К/9901/34858/18) міститься висновок, що «формування тарифів і їх затвердження - це різні за своїм змістом поняття, при чому формування тарифів другої групи житлово-комунальних послуг здійснюється виключно відповідним підприємством, що надає послуги, а встановлення тарифів на такі послуги здійснюється органом місцевого самоврядування в межах його компетенції та у спосіб, визначений законом». 

Суди установили, що на підставі рішень компетентних органів, а також укладених договорів, ТОВ «Новобудова» є управителем житлового багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 та надає співвласникам будинку послуги за затвердженими тарифами. Також суди вказали, що рішення загальних зборів співвласників будинку, оформлене протоколом, а також договір на обслуговування будинку та відповідні тарифи є чинними, не скасовувалися судом або іншим компетентним органом. 

На обґрунтування своїх вимог позивач долучив до матеріалів справи докази щодо надання послуг, а відповідачем не надано належні та допустимі докази того, що вищенаведені житлово-комунальні послуги позивач не надавав, а відповідач не отримував, а також того, що відповідач виконував свої зобов`язання за договором щодо оплати наданих послуг.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивач надавав послуги згідно з договором, а відповідач надання таких послуг не спростував і не довів відсутність заборгованості, суди дійшли обґрунтованого висновку про існування правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані житло-комунальні послуги у розмірі 14 781,21 грн.

З такими висновками колегія суддів Верховного Суду погоджується.

Доводи касаційної скарги щодо існування у відповідача права на пільги з оплати житлово-комунальних послуг, передбачених Законом України «Про статус ветеранів та гарантії їх соціального статусу» не містять підстав для скасування оскаржених судових рішень у зв`язку із таким. 

Пунктом 5 частини першої статті 12 зазначеного Закону встановлено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: 75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Постановою Кабінету Міністрів України № 373 від 17 квітня 2019 року «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг у грошовій формі» (з наступними змінами) затверджено Порядок надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі (далі - Порядок), яким внесено зміни до механізмів відшкодування пільг та субсидій. 

Так, пунктом 3 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України визначено уповноваженим банком, який забезпечує банківське обслуговування реалізації механізму надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг у грошовій безготівковій формі, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Пільги на оплату житлово-комунальних послуг надаються у грошовій безготівковій або готівковій формі до грудня 2022 року включно. Із січня 2023 року пільги на оплату житлово-комунальних послуг надаються виключно у грошовій готівковій формі органами Пенсійного фонду України.

Отже, згідно із Порядком змінився механізм надання та розрахунку громадянам пільг на оплату житлово-комунальних послуг, внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку води та теплової енергії, витрат з управління багатоквартирним будинком (для громадян, що проживають у будинках, де визначено управителя або створено об`єднання співвласників багатоквартирних будинків, житловобудівельні (житлові) кооперативи).

За чинним механізмом пільги на оплату житлово-комунальних послуг та інших витрат до 01 січня 2023 року розраховувалися структурними підрозділами з питань соціального захисту населення, а з січня 2023 року - органами Пенсійного фонду України, а не управителями багатоквартирним будинком чи виконавцями комунальних послуг, їх об`єднаннями.

Згідно з Порядком при наданні пільг у грошовій формі (готівковій чи безготівковій формі) управителі, виконавці комунальних послуг нараховують повну плату за спожиті житлово-комунальні послуги, внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (за їх наявності) - без урахування розміру пільг.

Суди встановили, що відповідач має статус учасника бойових дій. Учасниками справи не оспорюється право відповідача на отримання передбачених законодавством пільг.

Водночас принцип свободи волі у цивільному праві як один із основоположних принципів забезпечує учасникам цивільних відносин можливість як вільно, на власний розсуд та у встановлених законом межах, реалізовувати свої права та визначати свою поведінку, так і відмовитися від реалізації існуючого права. 

Законодавець визначив механізм реалізації існуючого права відповідача на отримання передбачених законом пільг. Наведене спростовує доводи касаційної скарги про необґрунтованість розміру заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до розгляду зустрічний позов у цій справі, не постановив ухвалу про перехід від спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження, у зв`язку із чим помилково розглянув справу без участі заявника, колегія суддів Верховного Суду зазначає таке.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (частина друга статті 193 ЦПК України).

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному та правильному вирішенню спору, взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; вимоги за зустрічним та первісним позовами можуть зараховуватись; задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову. Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково». Таки висновки викладено в постанові Верховного Суду від 27 квітня 2026 року у справі № 501/813/24, провадження № 61-3647св25).

У цій справі ТОВ «Новобудова» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 14 781,21 грн. Підставами позову ТОВ «Новобудова» указувало те, що на підставі рішень компетентних органів та укладених договорів, воно є управителем житлового багатоквартирного будинку та надає співвласникам цього будинку послуги за затвердженими тарифами. Відповідач як співвласник указаного будинку є користувачем наданих послуг, однак ці послуги не оплатив, у зв`язку із чим товариство звернулося з позовом до суду. 

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Новобудова», в якому просив: визнати протиправними дії щодо ненарахування йому 75 % знижки при оплаті за користування комунальними послугами та стягнення з учасника бойових дій заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги; визнати протиправним та недійсним розрахунок заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 грудня 2021 року до 01 травня 2023 року; постановити окрему ухвалу щодо порушення ТОВ «Новобудова» законодавства. Підставами зустрічного позову ОСОБА_1 фактично зазначає незгоду із визначеною первісним позивачем сумою заборгованості та посилається на існування у нього пільги, яку не враховано ТОВ «Новобудова». 

Таким чином, зустрічний позов мав бути прийнятим судом першої інстанції та розглянутий разом із первісним позовом у цій справі.

Разом із тим, колегія суддів Верховного Суду вважає, що у цій справі неприйняття до розгляду зустрічного позову не призвело до неправильного розгляду справи по суті, оскільки усі доводи ОСОБА_1 (зокрема ті, якими були обґрунтовані і вимоги його зустрічного позову) суди попередніх інстанцій оцінили та перевірили з викладенням відповідних мотивів своїх рішень, що спростовує посилання заявника на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження судових рішень. 

За вимогами частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 

Крім того, матеріали справи підтверджують, що відповідач повідомлений про розгляд цієї справи судом, неодноразово викладав свої доводи і заперечення проти вимог позову у відповідних процесуальних документах. 

Доводи касаційної скарги про те, що позивач надавав послуги неналежної якості є необґрунтованими. Суди у цій справі установили, що відповідач не надав доказів того, що спірні послуги не надані або надані не в повному обсязі чи були неналежної якості, що спростовує відповідні доводи касаційної скарги. 

Доводи касаційної скарги про необхідність формування висновку Верховного Суду про застосування норм права (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України) також не доведені заявником. 

Обґрунтовуючи таку підставу касаційного оскарження судових рішень, заявник указує, що передбачена чинним законодавством пільга у грошовій формі уповноваженими органами виплачуються у неналежному розмірі, оскільки відсутній механізм, який регулює автоматичне збільшення розміру грошової пільги як наслідок збільшення управителем майна відповідного тарифу на оплату житлово-комунальних послуг, про що останній не подає інформацію до компетентних органів для здійснення перерахунку виплачуваної пільги. 

Разом із тим, зазначені заявником, на його думку, недоліки визначеного законом механізму надання указаної пільги, не є предметом розгляду у цій справі, який стосується виключно стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, а не порядку реалізації передбаченого законом права учасника бойових дій, що має самостійний спосіб захисту. 

Колегією суддів враховано усталену практику ЄСПЛ який відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Враховуючи викладене, Верховний Суд не встановив порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржених судових рішень. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і не дають підстав для скасування оскаржених судових рішень. 

За вимогами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Враховуючи наведене, встановивши, що оскаржені судові рішення ухвалені з додержання норм матеріального і процесуального права, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року - без змін. 

Щодо судових витрат

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ: 

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року залишити без змін. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий	Є. В. Синельников 	
		
Судді	О. М. Осіян 	
		
	Н. Ю. Сакара 	
		
	В. В. Сердюк 	
		
	В. В. Шипович