УХВАЛА
01 червня 2026 року
м. Київ
справа № 397/989/24
провадження № 51-2066ск26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 , 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2025 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 18 березня 2026 року,
встановив:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій порушив питання про скасування оскаржених судових рішень.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 Кримінальногопроцесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 та ч. 3 цієї статті.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Згідно вимог ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень 
при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого 
(ст. 414 КПК).
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, 
яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, 
що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи 
в обґрунтування кожної позиції. 
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, засуджений 
у касаційній скарзі не наводить конкретних порушень закону, допущених судом першої інстанції при постановленні оскарженого вироку, які б відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК 
із урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу були б підставами для його скасування. 
Крім того, касаційна скарга на виконання вимог п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК взагалі не містить доводів на обґрунтування незаконності чи необґрунтованості рішення апеляційного суду з підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК із урахуванням статей 412-414 цього Кодексу.
Натомість засуджений, обґрунтовуючи незаконність оскаржених вироку та ухвали, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається на неповноту судового та досудового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК не входить до повноважень касаційного суду.
При цьому колегія суддів звертає увагу засудженого на те, що суд касаційної інстанції позбавлений можливості надати доказам іншу оцінку, аніж ту, що її надали суди першої та апеляційної інстанцій. Зазначене, як убачається зі змісту касаційної скарги засудженого, залишилось поза його увагою.
Якщо засуджений вважає, що під час постановлення оскаржених судових рішень були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність або невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення чи його особі, він має не лише вказати на це, як на підстави, передбачені ч. 1 ст. 438 КПК, для скасування оскаржених судових рішень, але й на виконання вимог п. 4 ч. 2 
ст. 427 цього Кодексу навести обґрунтування своєї позиції із урахуванням положень 
статей 412-414 КПК, зазначивши конкретно, у чому саме він убачає такі порушення.
Крім цього, у касаційній скарзі засудженого не наведено обґрунтування вимоги 
про закриття кримінального провадження з огляду на положення статей 284, 440 КПК 
у їх взаємозв`язку із зазначенням передбачених для того підстав.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, 
яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Прохальна частина касаційної скарги має узгоджуватися з положеннями ст. 436 КПК, оскільки нечітке, суперечливе чи таке, що не відповідає наведеним вимогам, прохання скаржника унеможливлює прийняття судом касаційної інстанції відповідного рішення згідно вимог закону.
Положеннями ст. 436 КПК, визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Однак вимоги засудженого у касаційній скарзі про скасування оскаржених судових рішень, ухвалення нового вироку, яким його слід виправдати та закрити справу, 
не узгоджуються з наведеними положеннями ст. 436 КПК.
При тому що ухвалення нового вироку відповідно до ст. 436 КПК взагалі не належить до повноважень касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги.
Отже, засуджений має чітко зазначити у прохальній частині касаційної скарги, яке саме рішення повинен прийняти Суд з урахуванням положень вказаної статті. 
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участь у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
Наявність цих недоліків, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття
касаційного провадження.
Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим 
ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу засудженого без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, 
що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, 
яка подала касаційну скаргу.
Колегія суддів звертає увагу, що недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК не додано усіх документів, які мають подаватися разом 
з касаційною скаргою.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2025 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 18 березня 2026 року щодо нього залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3