ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" червня 2026 р. Справа№ 910/14764/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Колесника Р.М.
суддів: Горбасенка П.В. 
Сковородіної О.М. 

при секретарі судового засідання: Пічкур А.О.
за участю представників учасників справи: згідно з протоколом судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Тепло»

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2026 (повний текст рішення складено 23.03.2026)
у справі № 910/14764/25 (суддя Джарти В.В.)
за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Тепло»
про стягнення 1668497,27 гривень

Короткий зміст позовних вимог

АТ «Укртрансгаз» (надалі також позивач, Підрядник) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до ТОВ «Нафтогаз Тепло» (надалі також відповідач, Замовник, скаржник) про стягнення 1214953,46 гривень основної заборгованості, 331919,66 гривень пені, 88871,70 гривень інфляційних втрат, 32752,45 гривень 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані позивачем неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку по оплаті за наданні йому послуги з поточного ремонту згідно з договором № 2208000073 від 26.08.2022 (надалі також договір).

Короткий зміст судового рішення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.01.2026 позов задоволено частково, присуджено до стягнення з ТОВ «Нафтогаз Тепло» на користь АТ «Укртрансгаз» 1214953,46 гривень основної заборгованості, 182292,40 гривень пені, 88871,70 гривень інфляційних втрат, 32752,45 гривень 3% річних.
Рішення суду першої інстанції мотивоване наступним:
- беручи до уваги, що спірний акт підписаний сторонами 14.11.2024, з урахуванням пункту 2.4. договору, строк оплати послуг за актом № 3102-11 приймання надання послуг за листопад 2024 року є таким, що настав 12.12.2024;
- закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним;
- дослідивши зміст пункту 8.4. договору, суд дійшов висновку про те, що сторонами не було узгоджено інший строк нарахування пені в договорі, ніж передбачений приписами частини 6 статті 232 Господарського кодексу України. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що зазначення в договорі іншого, ніж визначено частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України періоду нарахування штрафних санкцій, може бути здійснено або шляхом відображенням в його умовах конкретного строку нарахування штрафної санкції (на зразок «нараховується протягом року» тощо), або шляхом зазначення додаткових застережень щодо настання певної обставини (на зразок «до повного виконання зобов`язання», «до повної сплати заборгованості», «протягом всього періоду існування прострочення» тощо), які б дозволяли точно встановити момент закінчення строку нарахування неустойки, відмінний від визначеного Господарським кодексом України;
- здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені за період визначений позивачем, а також зважаючи на імперативність приписів частини 1 статті 14 ГПК України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку про правомірність стягнення з відповідача пені у розмірі 182292,40 гривень;
- оцінюючи наявні матеріали справи, суд бере до уваги інтереси обох сторін, та дійшов висновку про відсутність підстав зменшення пені.

Короткий зміст апеляційної скарги

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ «Нафтогаз Тепло» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені та прийняти нове, яким відмовити в цій частині у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає наступне:
- листом від 31.08.2022 № 126/1.2/1-1043 ТОВ «Нафтогаз Тепло» повідомило позивача про готовність до виконання договору та зазначило, що датою початку надання послуг слід вважати 05.09.2022, а отже позивач мав надати послуги відповідачу за договором виключно до 01.06.2023;
- положеннями п. 13.1 договору (із змінами) передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його укладення та діє до 31.12.2023 включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання, що вказує на те, що на момент часткового надання послуг, перелік яких зазначено в акті № 3102-11 приймання наданих послуг за листопад 2024 року, що підписаний сторонами 14.11.2024, встановлений договором строк для надання послуг та і строк дії самого договору закінчились;
- нормативно-правовими актами не визначений розмір пені, що підлягає сплаті відповідачем у ситуації, що склалася, а розмір встановлений договором не підлягає застосуванню з огляду на те, що частиною 4 ст. 631 ЦК України передбачено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Водночас, відповідач не допускав порушення за час дії договору, - послуги, що наразі неоплачені, виконані позивачем після закінчення строку дії договору та строку для їх надання, що вказує на те, що в даній ситуації, підстав для нарахування пені нема;
- враховуючи збитковість діяльності ТОВ «Нафтогаз Тепло» у суду першої інстанції були наявні підстави для зменшення розміру пені до 0 гривень.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

26.08.2022 між позивачем та відповідачем був укладений договір, згідно з пунктом 1.1 якого на умовах цього договору Замовник доручає, а Підрядник забезпечує, відповідно до Технічного завдання (додаток № 1), і умов цього договору, надання послуг з поточного ремонту теплових мереж в м. Новий Розділ Львівської області відповідно до коду ДК 021:2015 45320000-6: Ізоляційні роботи (далі - послуги).
Відповідно до пункту 1.2 договору Підрядник зобов`язується своїми силами та з використанням власного обладнання надати послуги, що обумовлені в договорі та визначені Технічним завданням. Підрядник має право залучити до виконання договору третіх осіб - субпідрядників.
Місцезнаходження та назва об`єкту, на якому надаються послуги: Україна, Львівська обл., м. Новий Розділ, теплові мережі на ділянці від ТЕЦ до опори 202, на ділянці від ТЕЦ до перехрестя вулиць Винниченка та Дмитра Яворницького, на ділянці між тепловими камерами № 6 та № 188 по вулиці Сагайдачного (далі - об`єкт) (пункт 1.3. договору).
Згідно з пунктом 1.4. договору склад та обсяги послуг, що доручаються до виконання Підряднику, визначені Технічним завданням (додаток № 1), яке є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до пункту 2.1. договору ціна договору є твердою та визначається на основі договірної ціни (додаток № 2), що є невід`ємною частиною договору і становить 8 168 279,78 грн з ПДВ 20% - 1 361 379,96 грн.
Пунктом 2.4. договору передбачено, що платежі за обсяги наданих послуг здійснюються Замовником щомісячно шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на поточний рахунок Підрядника, вказаний в договорі протягом 20 (двадцяти) банківських днів з дати підписання Сторонами акту приймання наданих послуг (додаток № 3), довідки про вартість наданих послуг та витрати (додаток № 4) і реєстрації податкових накладних (для платників ПДВ), у порядку визначеному пунктом 6.1.10. даного договору.
За умовами пункту 3.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 30.12.2022) строки надання послуг, передбачених пунктом 1.1 договору, становить 269 календарних днів з дати початку надання послуг.
Відповідно до пункту 13.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 30.12.2022) цей договір набирає чинності з моменту його укладання та діє до 31.05.2023 включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання.
Згідно з пунктами 18.1.1. - 18.1.4. договору додатками до цього договору, що є невід`ємною частиною цього договору є: додаток № 1 - технічне завдання, додаток №2 - договірна ціна, додаток №3 - акт приймання наданих послуг, додаток № 4 - довідка про вартість наданих послуг та витрати.
Пунктом 4.1. договору передача наданих послуг Підрядником і прийняття їх Замовником оформлюється актами приймання наданих послуг, підписаними уповноваженими представниками Сторін.
Акт приймання наданих послуг (додаток № 3) та довідку про вартість наданих послуг та витрати (додаток № 4) щомісячно готує Підрядник і надає їх Замовнику не пізніше останнього числа місяця в якому були надані послуги. Замовник протягом 3 (трьох) робочих днів перевіряє достовірність отриманого акта в частині фактично наданих послуг, їх відповідності показникам якості, та у разі відсутності явних недоліків, підписує його в рамках цього ж строку, або направляє мотивоване заперечення проти такого підписання (пункт 4.2. договору).
Відповідно до пункту 5.1. договору надання Послуг здійснюється відповідно до Технічного завдання, норм та правил встановлених для надання таких послуг. Надання послуг здійснюється інструментом, пристосуваннями та обладнанням Підрядника (пункт 5.3. договору).
Згідно з пунктом 5.4 договору послуги надаються з матеріалів Замовника, перелік яких наведений у Технічному завданні.
Відповідно до пункту 8.4. договору за несвоєчасне проведення розрахунків відповідно до умов цього договору, Замовник сплачує Підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми заборгованості за кожен день прострочення розрахунків.
На виконання умов укладеного договору АТ «Укртрансгаз» надано послуги з поточного ремонту теплових мереж в м. Новий Розділ Львівської області, про що Підрядником складено акти приймання наданих послуг, а саме: № 1303-10 від 31.10.2022 на суму 499963,55 гривень, № 1303-11 від 30.11.2022 на суму 727274,72 гривень, № 1303-12 від 30.12.2022 на суму 768980,71 гривень, № 3102-01 від 31.01.2023 на суму 855406,50 гривень; № 3102-02 від 28.02.2023 на суму 899075,74 гривень, № 3102-03 від 31.03.2023 на суму 1000570,03 гривень, № 3102-11 від 14.11.2024 на суму 1214953,46 гривень. Вказані акти приймання наданих послуг на загальну суму 5966224,71 гривень були, складені, підписані та скріплені печатками обох сторін.
Всупереч умов укладеного договору відповідачем частково виконано обов`язок з оплати наданих послуг за вказаними вище актами, зокрема сплачено на користь позивача 4751271,25 гривень, що підтверджується платіжними інструкціями № 1484 від 31.03.2023 на суму 899075,74 гривень, № 7132 від 29.12.2022 на суму 727274,72 гривень, № 6757 від 20.12.2022 на суму 499963,55 гривень, № 1166 від 17.03.2023 на суму 855406,50 гривень, № 11/08/2023309 від 11.08.2023 на суму 1000570,03 гривень, № 560 від 03.02.2023 на суму 768980,71 гривень. 

Позиція суду апеляційної інстанції 

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені у апеляційній скарзі та заперечення на них, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.
Сутність апеляційного перегляду у даній справі полягає у незгоді відповідача із висновками суду першої інстанції щодо можливості нарахування позивачем пені в межах спірних правовідносинах, враховуючи факт надання підрядником послуг за спірним актом не у встановлений у договорі строк та вже після закінчення строку дії самого договору, а також наявності на переконання скаржника у даній справі всіх правових підстав для зменшення нарахованої АТ «Укртрансгаз» до стягнення пені.
Як правильно класифікував суд першої інстанції, укладений між позивачем та відповідачем договір за своєю правовою природою є договором надання послуг.
Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із наданням послуг, здійснюється ГК України (за умови якщо правовідносини виникли на час чинності даного нормативно-правового акту), ЦК України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст. 901 цього ж кодексу за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (1). Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (2).
Відповідно до ч. 1 ст. 902 цього ж кодексу виконавець повинен надати послугу особисто.
Згідно з ч. 1 ст. 903 цього ж кодексу якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Положеннями ст. 905 цього ж кодексу визначено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 цього ж кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно з положеннями ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні обґрунтовано звернув увагу на те, що згідно зі статтями 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а також зазначив, що аналіз наведених правових норм свідчить, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених (невиконаних) ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України такою підставою є саме виконання, проведене належним чином.
Отже, закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17).
Припинення зобов`язання слід відрізняти від закінчення строку дії договору. Закінчення строку дії договору означає, що між його сторонами у майбутньому не будуть виникати взаємні права та обов`язки, що випливали із цього договору. Але ті зобов`язання, які вже існують на момент закінчення строку дії договору, будуть існувати і після його закінчення доти, доки не будуть припинені на підставах, встановлених договором або законом (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 908/288/20).
Зобов`язання, невиконане боржником перед кредитором у повному обсязі протягом строку дії договору, продовжує своє існування до його повного і належного виконання або ж припинення в регламентований договором спосіб, якщо інше не визначено таким договором або законом. Таке невиконане зобов`язання має виконуватися або припинятися на вже погоджених сторонами у договорі умовах, незважаючи на визначений строк дії такого договору. Закінчення строку дії договору не дає сторонам права відійти від узгоджених в угоді умов, на яких має бути досягнута мета правовідношення, та діяти на свій власний розсуд (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.02.2024 у справі № 911/94/23).
Як було встановлено судом в процесі розгляду справи, позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 1214953,46 гривень до матеріалів справи долучено акт № 3102-11 приймання надання послуг за листопад 2024 року, що підписаний сторонами 14.11.2024, та при цьому ТОВ «Нафтогаз Тепло» не заперечується жодним чином ані обсяг спожитих послуг, ані вартість таких послуг. 
Водночас, як вже було зазначено вище, єдиним аргументом відповідача проти задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення пені є той факт, що позивачем було виконано у повному обсязі свої зобов`язання щодо надання послуг за договором із порушенням строку, визначеного в цьому договорі, а також вже після закінчення дії самого договору.
Відповідаючи на вищевказані доводи відповідача, місцевий господарський суд дійшов до абсолютно обґрунтованих та правомірних висновків, що сам факт невиконання позивачем, як підрядником у встановлений у договорі строк своїх зобов`язань із надання послуг жодним чином не припинило в подальшому існування між сторонами зобов`язання, а отже і не звільнило АТ «Укртрансгаз» від виконання своїх зобов`язань перед ТОВ «Нафтогаз Тепло» в натурі. 
Отже, колегія суддів звертає увагу на те, що навіть враховуючи той факт, що АТ «Укртрансгаз» вже після настання прострочення за договором виконало свої зобов`язання і надало ТОВ «Нафтогаз Тепло» належні послуги, які були спожитті останнім, зобов`язання відповідача щодо оплати за надані йому послуги у встановленому п. 2.4. договору порядку самі по собі також не припинили свого існування, в тому числі і за умови закінчення строку дії самого договору. 
У даному аспекті колегія вважає за необхідне зазначити, що факт прострочення виконання позивачем своїх зобов`язань за договором можуть породжувати відповідні для позивача правові наслідки, передбачені законом та договором, зокрема і негативні, але жодним чином не можуть надавати право відповідачу не виконувати у встановлений договором строк в подальшому своїх зобов`язань щодо оплати за спожиті ним послуги.
Положеннями пункту 8.4. договору визначено, що за несвоєчасне проведення розрахунків відповідно до умов цього договору, Замовник сплачує Підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми заборгованості за кожен день прострочення розрахунків. 
Отже, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо правомірності стягнення з ТОВ «Нафтогаз Тепло» на користь АТ «Укртрансгаз» пені у розмірі 182292,40 гривень.

Щодо заявленого ТОВ «Нафтогаз Тепло» клопотання про зменшення розміру пені 

Обґрунтовуючи своє клопотання у суді першої інстанції відповідач зазначав, що ТОВ «Нафтогаз Тепло» здійснює господарську діяльність з постачання теплової енергії, надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, надання послуг з розподілу електричної енергії, а тому враховуючи впроваджений в Україні мораторій на підвищення цін на комунальні послуги для населення під час дії воєнного стану, діяльність скаржника є збитковою, з огляду на що наявні всі підстави для зменшення розміру штрафних санкцій до 0 гривень. 
Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, взявши до уваги інтереси обох сторін даного спору та врахувавши, що АТ «Укртрансгаз», як правонаступник ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України», відповідно до Постанови КМУ від 24.07.1998 № 1173 «Про розмежування функцій з видобування, транспортування, зберігання і реалізації природного газу», створено з метою здійснення господарської діяльності з транспортування та зберігання природного газу та те, що, АТ «Укртрансгаз» здійснює суспільно-важливу і стратегічну функцію для суб`єктів господарювання та соціальної сфери України шляхом зберігання природного газу, а також те, що АТ «Укртрансгаз» відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83 є підприємством, що має стратегічне значення для економіки і безпеки Держави, яке здійснює забезпечення населення та промислових підприємств України природним газом, відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення нарахованої пені.
У аспекті оцінки висновків місцевого господарського суду, зроблених ним за результатами розгляду вищевказаного клопотання, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке. 
Згідно з частиною першою статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
За частиною другою статті 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Аналогічні положення також містить частина третя статті 551 ЦК України, положення якої надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому колегія суддів наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.
Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).
Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
Так, положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.
Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість (такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20).
Отже, застосування неустойки (в тому числі і її нарахування) має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.
За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
У свою чергу, господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (у наведених висновках колегія суддів звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).
Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).
З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).
При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19).
При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).
Водночас, окрім вищезазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
Крім цього, категорії «значно» та «надмірно», які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).
Враховуючи правові висновків щодо підстав для зменшення неустойки, вказані вище, беручи до уваги встановлені у даній справі обставини індивідуального характеру такі як невиконання у встановлений строк відповідачем взятих на себе зобов`язань по оплаті за спожитті послуги згідно з договором, недоведеність поважності причин невиконання відповідачем у встановлений строк своїх зобов`язань за договором, розумність розміру нарахованих позивачем пені, не надмірність та не обтяжливість таких нарахувань, колегія суддів керуючись принципами розумності, добросовісності та справедливості, погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав, а також необхідності зменшення нарахованих позивачем до стягнення з відповідача пені, в тому числі, як раз задля збереження балансу інтересів сторін у даних правовідносинах.
Таким чином, з огляду на все вищевикладене, колегія суддів в ході апеляційного провадження, дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення у справі прийнято із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачає.
Згідно з ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати з оплати судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 269-271, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Тепло» залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2026 у справі № 910/14764/25 залишити без змін.
3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 22.06.2026. 

Головуючий суддя Р.М. Колесник 

Судді П.В. Горбасенко

О.М. Сковородіна