Справа №333/2668/26
Провадження №2/333/3063/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2026 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючої судді Варнавської Л.О., 
за участю секретаря судового засідання Яблуновської А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя цивільну справу за позовом представника Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
11.03.2026 року до суду надійшла позовна заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами в загальному розмірі 48270,75,00 грн, а також судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 були укладені два договори про надання коштів у кредит №71364776 від 22.08.2025 року та №6539486 від 09.09.2025 року в електронній формі шляхом використання одноразових ідентифікаторів відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Позивач зазначав, що відповідач пройшов ідентифікацію через систему BankID НБУ, після чого отримала кредитні кошти на власний банківський картковий рахунок.
22.08.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №71364776 в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Позичальнику надано кредит у розмірі 5 500,00 грн строком на 30 днів із процентною ставкою 0,15 % на день та комісією 825,00 грн. 23.08.2025 року за ініціативою Відповідача укладено додаткову угоду, якою суму кредиту збільшено до 11 000,00 грн та встановлено процентну ставку 1 % на день. 20.09.2025 року сторони уклали додаткову угоду про пролонгацію строку кредитування до 05.10.2025 року. Договір та додаткові угоди підписані Відповідачем електронним підписом шляхом використання одноразових ідентифікаторів, що підтверджується довідкою про ідентифікацію через систему BankID НБУ. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання та перерахував Відповідачу кредитні кошти двома платежами по 5 500,00 грн на банківську картку № НОМЕР_1 , що підтверджується електронними платіжними інструкціями та довідками ТОВ «Європейська платіжна система». Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів не виконав, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду утворилась заборгованість у розмірі 20 011,75 грн, з яких: 9 350,00 грн - основний борг; 4 600,75 грн - проценти; 825,00 грн - комісія; 5 236,00 грн - проценти за понадстрокове користування кредитом. У зв`язку з викладеним, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Крім того, 09.09.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №6539486 в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За умовами договору Позичальнику надано кредит у розмірі 7 000,00 грн строком на 360 днів із процентною ставкою 0,95 % на день та комісією 1 207,50 грн. Договір підписано Відповідачем електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора, що підтверджується довідкою про ідентифікацію через систему BankID НБУ. На виконання умов договору Позивач перерахував Відповідачу кредитні кошти у сумі 7 000,00 грн на банківську картку № НОМЕР_2 через ТОВ «Європейська платіжна система», що підтверджується електронною платіжною інструкцією та довідкою платіжної установи. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, однак Відповідач порушив умови кредитного договору та не здійснив своєчасне повернення кредиту і сплату нарахованих платежів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 28 259,00 грн, з яких: 7 000,00 грн - основний борг; 6 051,50 грн - проценти; 1 207,50 грн - комісія; 14 000,00 грн - пеня/неустойка. У зв`язку з викладеним, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Позивач зазначав, що свої зобов`язання за договорами виконав у повному обсязі, що підтверджується електронними платіжними інструкціями та довідками платіжної установи про перерахування коштів на картковий рахунок відповідача. Водночас відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати нарахованих платежів належним чином не виконав.
Посилаючись на положення Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію», позивач просив суд стягнути з відповідача загальну суму заборгованості за двома кредитними договорами у розмірі 48 270,75 грн, а також судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13.03.2026 року витребувано від АТ «ПУМБ» інформації по відкритим рахункам, отримання грошових коштів.
Ухвалою суду від 13.03.2026 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу час 15 днів для скерування до суду відзиву на позовну заяву з моменту отримання ухвали суду.
Також дані РНОКПП відповідача внесені у обліково-статистичну картку в програмі документообігу загальних судів «Д-3», що забезпечує його можливість отримувати всі процесуальні документи в застосунку «Дія». 
Судом здійснено підписку відповідача на отримання процесуальних документів на електронну адресу - samoylenko47@gmail.com.
21 квітня 2026 року на адресу Комунарського районного суду м.Запоріжжя повернувся конверт з рекомендованим повідомленням, який раніше було направлено відповідачу за місцем його реєстрації, зазначеним у матеріалах справи та відповідно до вимог чинного законодавства України.
З огляду на викладене, враховуючи, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а встановлені процесуальні строки сплинули, суд вважає за можливе перейти до розгляду справи по суті на підставі наявних у справі матеріалів.
Враховуючи, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо належного повідомлення відповідача, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи.
Такий підхід відповідає принципу юридичної визначеності та положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розгляду справи упродовж розумного строку.
Суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у ній письмових доказів та поданих сторонами процесуальних документів, без проведення судового засідання.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.
Судом встановлено, що 09.09.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів у кредит №6539486 в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов договору Позивач надав Відповідачу кредитні кошти у розмірі 7 000,00 грн строком на 360 днів із фіксованою процентною ставкою 0,95 % щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту та комісією за надання кредиту у розмірі 1 207,50 грн. Також договором передбачено відповідальність за порушення строків виконання грошового зобов`язання у вигляді неустойки в розмірі 350,00 грн за кожен день понадстрокового користування кредитом.
Судом встановлено, що договір був підписаний Відповідачем електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на електронну адресу, зазначену Відповідачем під час проходження процедури ідентифікації через систему BankID НБУ. Факт підписання договору підтверджується довідкою про ідентифікацію та інформацією про використання одноразового ідентифікатора.
Матеріалами справи підтверджується, що Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі та перерахував Відповідачу грошові кошти у розмірі 7 000,00 грн на банківський картковий рахунок № НОМЕР_2 через платіжну систему ТОВ «Європейська платіжна система». Зазначені обставини підтверджуються електронною платіжною інструкцією та довідкою платіжної установи про успішне виконання платіжної операції.
Разом з тим, судом встановлено, що Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів та інших платежів, передбачених договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Згідно наданого Позивачем розрахунку заборгованості, станом на дату звернення до суду загальна сума заборгованості за кредитним договором №6539486 від 09.09.2025 року становить 28 259,00 грн, з яких: 7 000,00 грн - основна сума боргу, 6 051,50 грн - заборгованість за процентами, 1 207,50 грн - заборгованість за комісією, 14 000,00 грн - пеня/неустойка.
Доказів належного виконання умов кредитного договору, погашення заборгованості або спростування наданого Позивачем розрахунку Відповідачем суду не надано.
Досліджені в ході судового розгляду наявні у справі докази на переконання суду у своїй сукупності є достатніми для підтвердження тієї обставини, що між сторонами спору укладено кредитний договір. Достовірність цих доказів не викликає у суду сумнівів.
При цьому суд враховує, що відповідачем у спростування доводів позивача не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували відсутність заборгованості або неправильність розрахунку, поданого позивачем.
Зокрема, відповідач:
?не надав доказів повного або часткового погашення кредитної заборгованості, які б спростовували розрахунки позивача;
?не заявляв клопотання про призначення судово-економічної експертизи щодо перевірки правильності розрахунку боргу;
?не подав клопотань про витребування додаткових доказів, які могли б вплинути на встановлення фактичних обставин справи;
?не довів обставин, які б свідчили про недійсність кредитних договорів або відсутність факту отримання кредитних коштів.
Відповідачем не подано контррозрахунку заборгованості, не наведено обґрунтованих заперечень щодо конкретних складових боргу, не надано доказів неправильності здійснених банком нарахувань або застосування процентних ставок, що не передбачені договором.
У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати факт укладення договору чи розмір існуючої заборгованості.
Враховуючи, що відповідачем ОСОБА_1 прострочено виконання грошових зобов`язань в строки, передбачені умовами договору кредиту, доказів погашення заборгованості за укладеним договором відповідачкою суду не надано, відтак, суд приходить до висновку, що позивач набув права щодо стягнення заборгованості за зазначеним вище договором.
Щодо стягнення комісії.
Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Частиною третьою вищезазначеної статті передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.
Згідно із частиною третьою статті 13ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.
Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.»
Відтак, підстави для стягнення з відповідача комісії за договором №71364776 від 22.08.2025 року в розмірі – 825 грн., та за договором №6539486 від 09.09.2025 року в розмірі1207,50 грн., відсутні, оскільки надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054ЦК України є обов`язком банку (фінансової установи).
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).
Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Щодо стягнення заборгованості за пенею.
Відповідно до ст.549 ЦК України та умов кредитного договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Однак відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згодом, такий неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку та на даний час є чинним.
Враховуючи те, що в умовах воєнного стану позичальник (боржник) звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення грошового зобов`язання, суд дійшов висновку, що правові відстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача пені відсутні.
Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Таким чином, враховуючи положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, якими у період дії воєнного стану позичальника звільнено від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача пені/неустойки у розмірі 14 000,00 грн за кредитним договором №6539486 від 09.09.2025 року не підлягають задоволенню.
Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу та процентами, тоді як вимоги про стягнення комісії та пені/неустойки задоволенню не підлягають.
З огляду на зазначене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 19 186,75 грн за договором №71364776 від 22.08.2025 року та 13 051,50 грн за договором №6539486 від 09.09.2025 року на загальну суму – 32 238,25 грн.
Щодо вирішення питання судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст.12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди зобов`язані застосовувати як джерело права практику Європейського суду з прав людини, надалі ЄСПЛ.
В свою чергу ЄСПЛ у своїй практиці визначає поняття «фактично понесені витрати на сплату гонорару» (див., наприклад, рішення від 16 лютого 2012 року у справі «Савін проти України», п.97; рішення від 07 листопада 2013 року у справі «Бєлоусов проти України», п.115), не лише ті витрати, яким є документальне підтвердження, а і ті, які за умовами договору з адвокатом клієнт має сплатити як гонорар.
Наведена практика ЄСПЛ цілком узгоджується з приписами п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України, щодо доказування обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На виконання вказаних вимог закону позивачем надано договір про надання правничої допомоги №20-08/25 від 20.08.2025, укладеного з адвокатом Ткаченко Ю.О., Акт прийому-передачі наданих послуг (даний акт є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги) №20-08/25 від 20.08.2025, витяг з акту №3-МК прийняття-передачі наданої правничої допомоги за договором №20-08/25 від 23.01.2026 року, які підтверджують понесення витрат на правничу допомогу на суму 4500 грн.
При цьому, суд враховує правовий висновок Об`єднаної палати Верховного Суду висловлений у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 про те, що витрати на надану правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Частиною 5 ст.137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/15357/17, додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини.
Виходячи із встановленої реальності участі адвоката та його необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п.6 ч.3 ст.2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу відповідно до задоволених позовних вимог у розмірі – 3005,37 грн.
Окрім цього, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідачки в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1778,11 грн., що відповідатиме пропорційності розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.526, 530,610,1049 ЦК України, ст.ст.1054,2,10, 12, 141,247, 258, 259,263-265, 274-279,280-282 ЦПК України,суд,-
Суд зазначає, що під час розгляду справи права відповідача порушені не були, а провадження здійснювалося з дотриманням принципів змагальності сторін та рівності учасників процесу, передбачених статтями 12, 13 ЦПК України.
Відповідач був належним чином повідомлений про відкриття провадження. Судом вжито всіх передбачених законом заходів для забезпечення його участі у справі та реалізації права на захист.
Справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог та на підставі поданих доказів. Позивач довів в частині обставини, на які посилався, тоді як відповідач своїм правом на подання заперечень не скористався. Отже, рішення ухвалено з дотриманням вимог процесуального закону та без порушення прав відповідача.
Керуючись ст.ст.530, 536, 610-612, 617, 625, 629, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст.4, 12, 13, 76, 81, 137, 141 ЦПК України, суд – 
вирішив:
Позов представника Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», код ЄДРПОУ-39861924, місцезнаходження юридичної особи: м.Київ, площа Арсенальна, буд.1Б, банківські реквізити- НОМЕР_4 відкритий в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», код банку – 322001, суму заборгованості за Договором позики №71364776 в розмірі 19 186,75 грн., та суму заборгованості за Договором позики №6539486 в розмірі 13 051,50 грн. в загальному розмірі – 32 238 (тридцять дві тисячі двісті тридцять вісім) гривень 25 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» код ЄДРПОУ 39861924, місцезнаходження юридичної особи: м.Київ, площа Арсенальна, буд. 1Б, банківські реквізити: НОМЕР_4 відкритий в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», код банку – 322001, суму сплаченого судового збору в розмірі 1778,11 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 3005,37 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Повне судове рішення складене 12.05.2026 року.

Суддя Комунарського районного суду 
м.Запоріжжя Л.О. Варнавська