Справа № 458/1268/25 Головуючий у 1 інстанції: Волинець М.З. 
Провадження № 22-ц/811/801/26 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 травня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
головуючої: Н.П. Крайник 
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри
при секретарі: Л.М. Чиж
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 05 лютого 2026 року у справі за заявою ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Желізко Віталій Романович, заінтересована особа ОСОБА_1 про продовження обмежувального припису, -

в с т а н о в и в: 

04.02.2026 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою, в якій просила продовжити обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалими особами: ОСОБА_2 та її дітьми ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 і ОСОБА_3 , які проживають за адресою АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися на відстань ближче 30 м до місця проживання (перебування), навчання та роботи постраждалих осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 і ОСОБА_3 .
В обґрунтування заяви покликалася на те, що 19.11.2005 року між нею та ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстрований 19.11.2005 Мохнатською сільською радою Турківського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №8, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Вони є батьками шістьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Спільне життя з ОСОБА_1 не склалося через систематичне зловживання ним спиртними напоями, застосування фізичного насильства, образ та приниження в присутності дітей. Після народження синів ОСОБА_1 значно більше почав зловживати спиртними напоями та погано ставитись до неї та дітей. Враховуючи, що вона працює вчителем в селі за місцем проживання їхньої сім`ї, довгий час терпіла таку поведінку чоловіка, однак 07.11.2025 року ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, завдав їй тілесних ушкодження, а також наніс декілька ударів руками по тілу дочці ОСОБА_6 , намагався нанести удари дочці ОСОБА_7 . Після таких дій чоловіка вона зрозуміла, що його поведінка загрожує життю й здоров`ю дітей, а тому 07.11.2025 року вона звернулася в органи поліції з заявою, на підставі якої розпочато кримінальне провадження № 12025142300000090 за фактом спричинення їй ОСОБА_1 тілесних ушкоджень (ч. 1 ст. 125 КК України), яке перебуває на розгляді у Турківському районному суді Львівської області. Також за фактом побиття ОСОБА_1 доньки ОСОБА_5 розпочато кримінальне провадження № 12025142300000092, яке перебуває на розгляді у Турківському районному суді Львівської області (ч. 1 ст. 126 КК України). 
Після подій, що мали місце 07.11.2025 року, ОСОБА_1 09.11.2025 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в будинку за місцем їх спільного проживання, в присутності дітей нецензурно висловлювався на її адресу, ображав, принижував та погрожував розправою. За фактом вчинення 09.11.2025 року домашнього насильства працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за результатами розгляду якого постановою Сколівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 173-2 КУпАП. 20.11.2025 року вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.
Після подій 07.11.2025 року ОСОБА_1 через встановлений працівниками поліції терміновий заборонний припис та визначений рішенням Турківського районного суду Львівської області від 03.12.2025 року обмежувальний припис проживає у свого брата ОСОБА_8 . Разом з тим, ОСОБА_1 неодноразово телефонував їй та говорив, що за вчинені ним дії йому, крім штрафу, нічого не буде і що він з дня на день повернеться жити до сім`ї, а за те, що вона звернулася в поліцію, пошкодує. Зазначала, що ОСОБА_1 продовжує чинити на неї психологічний тиск через своїх родичів, зокрема через брата ОСОБА_9 .
Постраждалими внаслідок систематичних зазначених вище діянь ОСОБА_1 , які за своєю суттю є домашнім насильством, є вона та шестеро дітей, п`ятеро з яких є неповнолітніми. Діти налякані, бояться власного батька, з яким вони не хочуть спілкуватися. Через поведінку чоловіка у дітей розвинулася психологічна травма, про що, зокрема, зазначила дитячий психолог, за участю якого проводилися допити дітей в поліції. За час дії обмежувального припису діти почали повертатися до нормального життя, їх психологічний стан поступово покращується. Однак, 04.02.2026 року дія обмежувального припису закінчується. Враховуючи наведені обставини зазначала, що існують ризики подальшого вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо неї та дітей, тому для забезпечення дієвого та ефективного способу захисту й запобігання повторного вчинення домашнього насильства, вважала наявними підстави для продовження дії обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 на шість місяців з покладенням на нього відповідних обов`язків.
Оскаржуваним рішенням заяву ОСОБА_2 про продовження обмежувального припису задоволено частково.
Продовжено на 6 (шість) місяців обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яким визначено наступні заходи тимчасового обмеження його прав, на строк 6 (шість) місяців, а саме заборонено ОСОБА_1 наближатися на відстань меншу за 10 метрів до ОСОБА_2 та дітей - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 .
В іншій частині заяви - відмовлено.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що постановляючи оскаржуване рішення, суд виходив з наявності підстав для продовження застосування щодо нього обмежувального припису у відповідності до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Наведені висновки не відповідають фактичним обставинам справи, а продовження обмежувального припису застосовано судом без наявності в матеріалах справи належних доказів, які б підтверджували вчинення ним у період дії обмежувального припису будь-якої з форм домашнього насильства, в тому числі психологічного, відносно заявниці та їхніх дітей. Вважає, що оскаржуване рішення ґрунтується на припущеннях, а відтак підлягає скасуванню.
Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.
У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_10 проти скарги заперечив. Зазначив, що ОСОБА_1 фактично проживає в будинку, в якому проживає його сім`я, проте не наближається до членів сім`ї ближче, ніж встановлено обмежувальним приписом, що є дуже дієвим заходом, враховуючи морально-психологічний стан заявника та дітей.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_10 , перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Пунктом 3 ч. 1, ч. 2 ст. 350-4 ЦПК України передбачено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Відповідно до п.п. 3, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. 
Пунктом 7 ч. 1 9.html?pravo=1#6" title="Про запобігання та протидію домашньому насильству; нормативно-правовий акт № 2229-VIII від 07.12.2017">ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Пунктом 9 ч. 1 9.html?pravo=1#6" title="Про запобігання та протидію домашньому насильству; нормативно-правовий акт № 2229-VIII від 07.12.2017">ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАПта КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19).
Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Частинами 2-4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).
Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 року у справі № 753/8626/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають установлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства в будь-якому його прояві.
Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.
Згідно ч. 1 ст. 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу.
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів заінтересованих осіб. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
У постанові Верховного Суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 зазначено, що обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками.
Встановлено, що рішенням Турківського районного суду Львівської області від 03.12.2025 заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису задоволено частково, видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав на строк 2 (два) місяці, а саме заборонено ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалими особами: ОСОБА_2 та її дітьми ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , які проживають за адресою АДРЕСА_1 , заборонено наближатися на відстань ближче 30 м до місця проживання постраждалих осіб: ОСОБА_2 та її дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 і ОСОБА_3 , в іншій частині заяви відмовлено. 
Як убачається зі змісту зазначеного вище рішення, за наслідками вчинення ОСОБА_1 протиправних дій, що мали місце 07.11.2025 року, за зверненням ОСОБА_2 органами досудового розслідуваннями зареєстровано кримінальні провадження № 12025142300000090 від 10.11.2025 року про вчинення ОСОБА_1 кримінального проступку, передбаченого ч. 1ст. 125 КК України (щодо ОСОБА_2 ), та № 12025142300000092 від 27.11.2025 року про вчинення ОСОБА_1 кримінального проступку, передбаченого ч. 1ст. 126 КК України (щодо ОСОБА_5 ).
Постановою Сколівського районного суду Львівської області від 18.12.2025 року у справі № 453/2034/25 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 173-2 КУпАП, що мали місце 09.11.2025 року. 
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 478085, складеного 19 листопада 2025 року, ОСОБА_1 09.11.2025 року близько 14 год. 00 хв., перебуваючи в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , нецензурно висловлювався в сторону своєї дружини ОСОБА_2 , внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 989251, складеного 20.11.2025 року, ОСОБА_1 07.11.2025 року близько 21 год. 20 хв., перебуваючи в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , в присутності малолітніх дітей: ОСОБА_3 , 2014 року народження, ОСОБА_3 , 2015 року народження, ОСОБА_3 , 2022 року народження, умисно ображав нецензурними словами, погрожував фізичною розправою своїй неповнолітній доньці ОСОБА_4 , 2009 року народження, та малолітній ОСОБА_5 , 2012 року народження, після чого наніс декілька ударів по ногах малолітній доньці ОСОБА_5 , 2012 року народження, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене, ч.2 ст. 173-2 КУпАП.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований (та фактично до 07.11.2025 року проживав) за адресою АДРЕСА_1 .
Звертаючись до суду з заявою про продовження обмежувального припису, ОСОБА_2 покликалася на те, що ризики домашнього насильства не зникли та існує реальна можливість його повторення, що підтверджується продовженням протиправної поведінки ОСОБА_1 , яка полягає у висловлюванні ним під час телефонних розмов з нею образ та погроз за її звернення до органів поліції та суду. При цьому, зазначала, що через тривалий психологічний тиск заінтересованої особи на неї та її дітей, їх психологічний стан за час дії обмежувального припису не покращився, вони продовжують відчувати постійний страх, тривогу та емоційну напруженість, зокрема, через ймовірне повернення ОСОБА_1 після закінчення строку дії обмежувального припису до місяця їх постійного проживання.
Задовольняючи частково заяву ОСОБА_2 та продовжуючи обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав строком на 6 (шість) місяців, суд першої інстанції виходив з того, що саме такий строк продовження обмежувального припису є необхідним для запобігання подальшого розвитку конфлікту, захисту здоров`я постраждалих осіб. При цьому, суд враховував, що обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків, метою використання яких є оцінка летальності та серйозності домашнього насильства з метою його запобігання.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи та встановленим судом обставинам.
При цьому, колегія суддів враховує, що з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що сварки, сутички та конфлікти між учасниками справи переростають у насильницькі дії фізичного та психологічного характеру (образи, погрози, висловлювання нецензурними словами, залякування, тощо) з боку ОСОБА_1 .
За таких обставин, суд першої інстанції вірно вважав доведеним факт вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 та їхніх дітей та дійшов правильного висновку, що вірогідність продовження домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалих осіб є великою, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, а тому для забезпечення дієвого та ефективного їх захисту обмежувальний припис підлягає продовженню. 
Крім того, заінтересована особа не позбавляється своїх прав, а такі права лише законно тимчасово обмежуються з метою забезпечення реалізації та захисту прав потерпілих осіб на життя, здоров`я, безпеку, житло, свободу, тощо, що мають у даному випадку пріоритет.
Такі заходи відповідно є законними, переслідують законну мету та такі слід вважати пропорційними до мети, що переслідується (необхідними в демократичному суспільстві).
Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви.
Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає. 
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
у х в а л и в: 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Турківського районного суду Львівської області від 05 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повний текст постанови складено 22 травня 2026 року. 

Головуючий:   Н.П. Крайник 

Судді:    Я.А. Левик

М.М. Шандра