ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року
м. Київ

справа № 462/2666/21
провадження № 61-321св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Ситнік О. М.
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М. 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника Державного підприємства«Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» - Романовської Тетяни Василівни на постанову Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2025 року в складі колегії суддів Шандри М. М., Крайник Н. П., Левика Я. А.

в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо невиконання судового рішення й зобов`язання виконати рішення суду в повному обсязі та

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог скарги

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати незаконними дії державних виконавців та їх керівників щодо невиконання судового рішення в справі № 462/2666/21, виконавче провадження (далі - ВП) № НОМЕР_1, зобов`язати державних виконавців та їх керівників в повному обсязі виконати рішення суду від 02 серпня 2021 року в справі № 462/2666/21, повернути вкрадені в нього кошти в розмірі 396,63 грн.

Указував, що 02 серпня 2021 року Залізничний районний суд м. Львова в справі 
№ 462/2666/21 ухвалив рішення про стягнення з Державного авіапідприємства (далі - ДП) «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 1992,88 грн компенсаційних виплат із заробітної плати за період з 01 січня 2019 року до 01 червня 2021 року. Виконавчий лист виданий 09 лютого 2022 року на суму 1992,88 грн, проте рішення суду не виконане.  16 серпня 2023 року на його банківський рахунок надійшла сума коштів в розмірі 1 596,25 грн, однак вона не відповідає сумі за рішенням суду та виконавчим листом.

Зазначав, що посадові особи Залізничного Відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(далі - Залізничний ВДВС) змовились з посадовими особами боржника і правонаступника боржника та вигадали схему, щоб витрати на проведення виконавчих дій покладається на стягувача, а не з боржника, вигадали ще стягувати зі стягувачів «податки» з сум за судовими рішеннями за зарплатними боргами.  Уважає, що державні виконавці вкрали у нього 396,63 грн. 

29 серпня 2023 року заступником начальника Залізничного ВДВС Комлик Н. В. винесена постанова про закінчення ВП № НОМЕР_1, хоча рішення суду повністю не виконане.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

20 вересня 2023 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виснував, що дії Залізничного ВДВС вчинені відповідно до вимог Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), судове рішення виконано у повному обсязі шляхом зарахування коштів після їх оподаткування, а тому відсутні підстави для задоволення скарги. 

12 грудня 2025 року постановою Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 20 вересня 2023 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірною та скасовано постанову заступника начальника Залізничного ВДВС Комлик Н. В. про закінчення ВП № НОМЕР_1 від 29 серпня 
2023 року з примусового виконання виконавчого листа № 462/2666/21, виданого 09 лютого 2022 року Залізничним районним судом м. Львова, про стягнення 1992,88 грн. У задоволенні інших вимог відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що на користь ОСОБА_1 в примусовому порядку перераховано з роботодавця 1 596,25 грн, що є меншою сумою від стягненої за судовим рішенням (1 992,88 грн), виснував про неправомірність постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням судового рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги 

06 січня 2026 року представник Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» (далі - ДП «МА «Львів» ім. Д. Галицького») - Романовська Т. В. засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2025 року, в якій просить направити справу на новий розгляд до суду апеляційного інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга мотивована тим, що  суд апеляційної інстанції помилково вважав, що інфляційні втрати та середній заробіток за час затримки розрахунку оподаткуванню не підлягають, що суперечить висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року в справі № 359/10023/16-ц, від 07 жовтня 2020 року в справі № 523/14396/19, від 03 лютого 2021 року в справі № 357/1703/18-ц, про те, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів; податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем під час виконаннявідповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу під час виплати працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів, які підлягають сплаті податковим агентом.

Подібна справа в частині правомірності нарахування податків та зборів податковим агентом на суму компенсації за невчасно виплачену доплату до середнього заробіткурозглядалася Верховним Судом. За результатами розгляду справи Верховний Суд у мотивувальній частині постанови  від 29 жовтня 2025 року в справі №462/4598/18 виснував про те, що питання відрахування податків та інших обов`язкових платежів має вирішуватися судом в порядку частини першої статті 271 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за заявою учасника справи, державного виконавця (в порядку роз`яснення судового рішення). 

Зі стягненої за судовим рішенням суми - 1 992,88 грн здійснені відповідні відрахуванням податків і зборів, орган виконавчої служби обґрунтовано закінчив виконавче провадження.

ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького» подало до суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. Зазначене клопотання обгрунтоване поданням заяви про роз`яснення рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 серпня 2021 року в справі №462/2666/21. Відмова суду апеляційної інстанції в задоволенні клопотання ДП «МА «Львів» імені Данила Галицького» та розгляд апеляційної скарги стягувача по суті унеможливиливстановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а відтак призвело до ухвалення апеляційним судом постанови, яка суперечить ухвалі Залізничного районного суду м. Львова від 09 грудня 2025 року про роз`яснення судового рішення, внаслідок чого у цій справі наявні два взаємовиключних судових рішення, які набрали законної сили.
Позиція інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу  ОСОБА_1 зазначає, що виконавча служба у змові з кредитором навмисне не виконуєрішення судів. Підприємство не є податковим агентом, а виплачувані за рішенням суду кошти не мають статусу зарплати. Правонаступник боржника затягує виплати за рішеннями судів, видумує обставини, що протирічать рішенням судів з єдиною метою -неповернення коштів. Жодного пояснення чи заперечення від Залізничного ВДВС не надходило.
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
09 лютого 2022 року Залізничним районним судом м. Львова видано виконавчий лист у справі № 462/2666/21 на виконання рішення суду від 02 серпня 2021 року, за яким стягнуто з ДП «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 1 992,88 грн компенсаційних виплат за період з 01 січня 2019 року до 01 червня 2021 року.
Постановою головного державного виконавця Залізничного ВДВС Гнатишин Н. Б. 15 квітня 2022 року відкрито ВП № НОМЕР_1 про примусове виконання виконавчого листа № 462/2666/21, виданого 09 лютого 2022 року.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12 грудня 2022 року замінено боржника у ВП №68815470 з ДП «Львівські авіалінії» на його правонаступника - ДП «МА «Львів» ім. Д. Галицького». 
Згідно із платіжною інструкцією від 11 серпня 2023 року № 0100026948 
ДП «МА «Львів» ім. Д. Галицького» перерахувало на рахунок Залізничного ВДВС 1 604,27 грн компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період 01 січня 2019 року - 01 червня 2021 року.
Відповідно до платіжної інструкції від 15 серпня 2023 року № 56112 Залізничний ВДВС перерахував ОСОБА_1 1 604,27 грн.
ОСОБА_1 отримав кошти у розмірі 1 596,25 грн, 8,02 грн - комісія банку.
29 серпня 2023 року заступником начальника Залізничного ВДВС Комлик Н. В. у ВП № НОМЕР_1 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Постановою встановлено, що стягувачу перераховано 1 604,27 грн компенсації втрати частини заробітної плати (на банківські реквізити, визначені для сплати податків та зборів; вирахувано 358,72 грн податку на прибуток, 29,89 грн військового збору), оскільки відповідно до листа ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького» роботодавець є податковим агентом під час здійснення виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за рішенням суду.
Позиція Верховного Суду
Касаційне провадження в справі відкрито з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України). 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги, відзиву та виснував, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 
Статтею 129-1 Конституції України гарантовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIIIвиконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (стаття 2 Закону № 1404-VIII).
У частині першій статті 18 Закону № 1404-VIIIпередбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 13 Закону № 1404-VIII).
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України). 
Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Верховний Суд неодноразово висновував, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 755/12623/19).
У пункті 164.6 статті 164 Податкового кодексу (далі - ПК) України, яка визначає базу оподаткування, зазначено, що під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.
Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем під час виконання відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми під час виплати працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів.
Відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.
Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Якщо юридична особа виплачує на користь фізичної особи середній заробіток за час вимушеного прогулу, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу.
Такі висновки сформульовано в пунктах 85-90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 9901/407/19. 
Справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого в силу закону є роботодавець, однак суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що обов`язково вказує в резолютивній частині рішення (постанови Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 18 жовтня 2024 року в справі № 757/27799/21-ц, від 06 листопада 2024 року в справі № 359/6714/23, від 20 лютого 2025 року в справі № 640/8835/22). 
Незазначення у рішенні суду, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу стягнута без урахування податків і зборів, не означає, що визначена сума підлягає повному стягненню, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком працівника та роботодавця, а суд визначає таку суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів (постанова Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року в справі № 757/44003/19, від 22 грудня 2025 року в справі № 306/2031/24,від 18 лютого 2026 року в справі № 639/615/24).
Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року в справі № 359/10023/16-ц, від 07 жовтня 2020 року в справі № 523/14396/19, від 03 лютого 2021 року в справі № 357/1703/18-ц, від 29 жовтня 2025 року в справі № 462/4598/18, на які посилається заявник у касаційній скарзі. 
Отже, усталена практика Верховного Суду свідчить про уніфікований підхід щодо функцій роботодавця як податкового агента під час виконання рішення суду про стягнення сум на користь працівника.
Такий же алгоритм податкових відрахувань застосовний і до судових рішень про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, що мало місце в цій справі. 
У рішенні Залізничного районного суду м. Львова від 02 серпня 2021 року не було зазначено, що сума компенсаційних виплат стягнута з роботодавця на користь працівника без урахування податків і зборів, однак роботодавець повинен самостійно розрахувати суму податкових відрахувань і зменшити присуджене судом на суму нарахованих податків. 

Згідно із платіжною інструкцією від 11 серпня 2023 року № 0100026948 
ДП «МА «Львів» ім. Д. Галицького» перерахувало на рахунок Залізничного ВДВС 1 604,27 грн компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період 01 січня 2019 року - 01 червня 2021 року.
Відповідно до платіжної інструкції від 15 серпня 2023 року № 56112 Залізничний ВДВС перерахував ОСОБА_1 1 604,27 грн. 
29 серпня 2023 року заступником начальника Залізничного ВДВС Комлик Н. В. у ВП № НОМЕР_1 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Постановою встановлено, що стягувачу перераховано 1 604,27 грн компенсації втрати частини заробітної плати, вирахувано 358,72 грн податку на прибуток, 29,89 грн військового збору, оскільки відповідно до листа ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького» роботодавець є податковим агентом під час здійснення виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за рішенням суду.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. 
Постанова про закінчення ВП № НОМЕР_1 узгоджується з вимогами Закону № 1404-VIII, з огляду на перерахунок ДП «МА «Львів» ім. Д. Галицького» коштів стягувача за рішенням суду та належне виконання функцій податкового агента, про що правильно виснував суд першої інстанції. 
Суд апеляційної інстанції на вказане належної уваги не звернув та скасував законну й обґрунтовану ухвалу суду першої інстанції.
Крім того, питання відрахування податків та інших обов`язкових платежів має вирішуватися судом в порядку частини першої статті 271 ЦПК України за заявою учасника справи, державного виконавця, приватного виконавця, а за відсутності судового рішення із роз`ясненням щодо утримання суми податків та інших обов`язкових платежів, державний виконавець виконує рішення відповідно до виконавчого документа. Вказані особи не позбавлені можливості звернутися до суду із заявою щодо роз`яснення судового рішення з метою визначення сум оподаткування (постанови Верховного Суду від 29 жовтня 2025 року в справі № 462/4598/18, від 10 березня 2025 року в справі № 757/18297/23-ц).
ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького» подало до суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. Зазначене клопотання обгрунтоване поданням заяви про роз`яснення рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 серпня 2021 року, зважаючи на відсутність у ньому вказівки про утримання сум податкових та інших обов`язкових платежів. 

09 грудня 2025 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова роз'яснено резолютивну частину рішення Залізничного районного суду м. Львова  від 02 серпня 2021 року, зазначено, що податки та обов`язкові збори з суми 1 992,88 грн, стягнутої рішенням суду, підлягають обов`язковому відрахуванню боржником як податковим агентом стягувача, у зв`язку з чим сума, що підлягає фактичній виплаті стягувачу, зменшується на суму утриманих податків та зборів. 

Клопотання ДП «МА «Львів» ім.Данила Галицького» про відкладення розгляду справивідхилене апеляційним судом як безпідставне, однак це призвело до ухвалення апеляційним судом постанови, яка суперечить ухвалі Залізничного районного суду м. Львова від 09грудня 2025 року про роз`яснення рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 серпня 2021 року та вимогам ПК України. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що ухвалуЗалізничного районного суду м. Львова від 20 вересня 2023 року постановлено відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з`ясованих обставин справи, а тому це судове рішення відповідно до  статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а оскаржувану постанову апеляційного суду - скасувати.

Щодо судових витрат

ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького» просить відшкодувати судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 3 328,00 грн. 

Відповідно до пункту 19 частини другої статті 3 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон про судовий збір) судовий збір не справляється за подання апеляційної та касаційної скарг на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, або приватного виконавця під час виконання судового рішення.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України). 
Касаційна скарга подана ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького»08 січня 2026 року.
Станом на 08 січня 2026 року уже набрав чинності (з 14 листопада 2024 року) Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судовий збір» у зв`язку з Рішенням Конституційного Суду України від 13 травня 2024 року № 6-р(II)/2024 щодо забезпечення принципу обов`язковості судового рішення», яким частину другу статті 3 Закону про судовий збір викладено в новій редакції, пунктом 19 якої передбачено, що судовий збір не справляється за подання апеляційної та касаційної скарг на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, або приватного виконавця під час виконання судового рішення.
Тобто особа, яка подалакасаційну скаргу, звільнена від сплати судового збору в силу закону, однак помиково сплатила 3 328,00 грн. 
Відповідно до статті 7 Закону про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини першоїцієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.
На підставі статті 7 Закону про судовий збір ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького»не позбавляється можливості звернутися до Верховного Суду із заявою про повернення помилкового сплаченого судового збору за подання касаційної скарги. 
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника Державного підприємства«Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» - Романовської Тетяни Василівни задовольнити частково.  

Постанову Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2025 року скасувати. 

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 20 вересня 2023 року залишити в силі. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв
І. М. Фаловська