КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2026 року м. Київ справа №320/62743/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Парненко В.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АРМСТРОНГ» до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «АРМСТРОНГ» (далі - позивач) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у місті Києві (далі - відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення ГУ ДПС у м. Києві від 27.05.2025 року №0486150707 форма «ПС» що прийняте на підставі Акту (довідки) №1778/36/07/08/45475508;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення ГУ ДПС у м. Києві від 27.05.2025 року №0486180707 форма «С» що прийняте на підставі Акту (довідки) фактичної перевірки від 18.04.2025 №1778/36/07/08/45475508. 
В обґрунтування вимог позову позивач зазначає, що фактична перевірка ТОВ «АРМСТРОНГ» проведена на підставі наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 03.04.2025 №2219-п з істотними порушеннями вимог податкового законодавства. Позивач вважає, що наказ про проведення перевірки не містив належної фактичної підстави, передбаченої підпунктом 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України, оскільки в ньому відсутні відомості про конкретне звернення покупця чи іншу інформацію, яка стала підставою для перевірки. Позивач стверджує, що наказ не містить належної ідентифікації платника податків, щодо якого призначено перевірку, а містить лише комерційне найменування магазину. На думку позивача, контролюючий орган безпідставно здійснив опис товарних запасів після отримання від товариства документів щодо обліку товару. Позивач вказує, що висновок про наявність необлікованого товару на суму 608 565 грн зроблений без дослідження первинних документів та без належного підтвердження вартості товару. Також позивач вважає, що податковий орган не довів факт ненадання документів у розумінні пункту 85.2 статті 85 ПК України та не встановив належним чином осіб, уповноважених представляти товариство під час перевірки. 
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/62743/25 передана до розгляду судді Парненко В.С.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
В матеріалах справи наявні:
-відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач проти позову заперечує та зазначає, що фактична перевірка проведена на законних підставах відповідно до статей 75, 80, 81 та 85 Податкового кодексу України. Відповідач вказує, що наказ від 03.04.2025 №2219-п був належним чином оформлений та відповідав вимогам законодавства. На думку відповідача, перевірку проведено у присутності керуючого магазину Доліненка Микити Максимовича, який був ознайомлений з наказом та направленнями на перевірку №3888 та №3889 від 09.04.2025. Відповідач стверджує, що після завершення перевірки представник товариства відмовився від підписання акта перевірки та отримання його примірника, про що складено відповідний акт. Контролюючий орган зазначає, що в ході перевірки встановлено порушення пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР та пункту 85.2 статті 85 ПК України. Відповідач вважає, що ненадання документів про походження товару надало підстави для опису товарних залишків та висновку про наявність необлікованого товару. Податковий орган наголошує, що виявлені товарні запаси перебували в реалізації в магазині «YABLUKA» та були описані на суму 608 565 грн. Відповідач також посилається на практику Верховного Суду, відповідно до якої не кожне процедурне порушення при проведенні перевірки є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення. На думку відповідача, позивач не довів, що зазначені ним недоліки проведення перевірки вплинули на її результати або позбавили його можливості реалізувати свої права. 
-додаткові пояснення, згідно яких позивач наголошує, що відповідач так і не довів наявності належної фактичної підстави для видання наказу №2219-п та проведення фактичної перевірки. Позивач також зазначає, що наказ не містить належної ідентифікації платника податків, оскільки в ньому використано лише комерційне найменування магазину, а не найменування юридичної особи. Крім того, позивач стверджує, що контролюючий орган не встановив належним чином осіб, уповноважених представляти товариство під час перевірки та отримувати документи від імені підприємства. 
Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
03.04.2025 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято наказ №2219-п «Про проведення фактичної перевірки суб`єкта господарювання, який здійснює діяльність в магазині «YABLUKA» за адресою: м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 44».
Даний наказ прийнято контролюючим органом з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, керуючись статтями 19-1, 20, підпунктом 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ, підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпунктом 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.
Відповідно до вказаного наказу контролюючим органом вирішено провести фактичну перевірку суб`єкта господарювання, який здійснює діяльність у магазині «YABLUKA» за адресою: м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 44, щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками.
Перевірку призначено з 09.04.2025 тривалістю не більше 10 діб, за період діяльності з 01.05.2022 по дату завершення фактичної перевірки.
На виконання вказаного наказу Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області оформлено направлення на перевірку від 09.04.2025 №3888 та №3889, в яких зазначено підставу проведення перевірки, реквізити наказу, дату початку перевірки, тривалість перевірки, адресу господарського об`єкта, мету перевірки та посадових осіб контролюючого органу, уповноважених на її проведення.
З направлень на перевірку вбачається, що 09.04.2025 о 14 год. 55 хв. ОСОБА_1 , зазначеному як керуючому магазином, пред`явлено направлення на проведення фактичної перевірки та вручено копію наказу від 03.04.2025 №2219-п про проведення фактичної перевірки, про що свідчать відповідні підписи у направленнях.
Також 09.04.2025 Доліненку М.М. вручено письмову вимогу перевіряючих про надання платником податків документів, пов`язаних із проведенням фактичної перевірки суб`єкта господарювання за адресою: м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 44.
Зазначеною письмовою вимогою контролюючий орган просив надати, зокрема, касові книги, книги обліку розрахункових операцій, реєстраційні документи щодо РРО/ПРРО, первинні касові документи, документи щодо походження товару, документи щодо обліку товарних запасів, документи щодо інвентаризації, документи щодо внутрішнього переміщення товару, виписки банку, договори оренди, договори з працівниками та відомості щодо заробітної плати.
09.04.2025 о 15 год. 55 хв. посадовими особами Головного управління ДПС у Дніпропетровській області розпочато фактичну перевірку магазину «YABLUKA», розташованого за адресою: м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 44, у якому здійснює господарську діяльність ТОВ «АРМСТРОНГ», код ЄДРПОУ 45475508.
За результатами фактичної перевірки посадовими особами контролюючого органу складено акт фактичної перевірки від 18.04.2025, зареєстрований в органі ДПС за №1778/04/36/07/08/45475508.
В акті фактичної перевірки контролюючим органом встановлено порушення ТОВ «АРМСТРОНГ» пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а також пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України.
Зокрема, контролюючим органом встановлено, що платником податків не надано документи, які підтверджують облік та походження товарних запасів, що знаходилися у місці продажу, а саме у магазині «YABLUKA» за адресою: м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 44.
Під час перевірки посадовими особами контролюючого органу складено опис товарних запасів, які знаходилися на місці проведення розрахунків, із зазначенням найменування товарів, кількості, ціни та загальної вартості товарних запасів.
Згідно з описом товарних запасів загальна вартість товарів, щодо яких на момент перевірки не було надано документів, які підтверджують їх облік та походження, становила 608 565,00 грн.
18.04.2025 посадовими особами Головного управління ДПС у Дніпропетровській області складено акт про відмову від підписання акта фактичної перевірки та отримання його примірника, відповідно до якого керуючий магазином «YABLUKA» Доліненко Микита Максимович відмовився від підписання та отримання акта фактичної перевірки.
На підставі вказаного акта фактичної перевірки Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 27.05.2025:
№0486180707 форми «С» про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 608 565,00 грн за порушення пункту 12 статті 3 Закону України №265/95-ВР;
№0486150707 форми «ПС» про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 2 040,00 грн за порушення пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України.
Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, ТОВ «АРМСТРОНГ» звернулося до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків, у тому числі перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з підпунктом 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов?язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов?язаних з визначенням об?єктів оподаткування та/або податкових зобов?язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов?язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених документами, визначеними абзацом першим пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України.
Згідно з підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється, зокрема, шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених Податковим кодексом України, а фактичні перевірки — Податковим кодексом України та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об?єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками.
Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 80.1 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків.
Відповідно до пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника, його заступника або уповноваженої особи контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених пунктом 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.
Згідно з підпунктом 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися у разі письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування.
З аналізу наведених норм права вбачається, що пункт 80.2 статті 80 Податкового кодексу України визначає самостійні та альтернативні підстави для проведення фактичної перевірки. При цьому зазначення у наказі конкретного підпункту пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України дозволяє встановити правову підставу перевірки, а оцінка достатності фактичних підстав здійснюється судом з урахуванням усіх матеріалів справи, змісту наказу, направлень, акта перевірки та доказів, наданих сторонами.
Відповідно до пункту 80.7 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб?єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.
Пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для її проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред?явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки та службових посвідчень осіб, які зазначені у направленні на проведення перевірки.
Направлення на перевірку має містити дату видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб?єкта або об?єкта, перевірка якого проводиться, мету, вид перевірки, підстави, дату початку та тривалість перевірки, посаду та прізвище посадової особи, яка проводитиме перевірку.
Копія наказу про проведення перевірки повинна містити дату видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб?єкта, а у разі проведення перевірки в іншому місці — адресу об?єкта, перевірка якого проводиться, мету, вид перевірки, підстави для проведення перевірки, визначені Податковим кодексом України, дату початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.
Відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов?язаний надати посадовим особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов?язані з предметом перевірки. Такий обов?язок виникає у платника податків після початку перевірки.
У силу пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені пунктом 86.7 статті 86 цього Кодексу, платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи, незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає у порядку пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України документи, що підтверджують відповідні показники, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду питання про прийняття рішення.
Відповідальність за порушення вимог щодо надання документів передбачена пунктом 121.1 статті 121 Податкового кодексу України, відповідно до якого ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, тягнуть за собою накладення штрафу у підвищеному розмірі.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначаються Законом України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Дія Закону №265/95-ВР поширюється на усіх суб?єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників, уповноважених осіб суб?єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Статтею 3 Закону №265/95-ВР визначені обов?язки суб?єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції при продажу товарів, наданні послуг у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.
Згідно з пунктом 12 статті 3 Закону №265/95-ВР суб?єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції, зобов?язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. При цьому суб?єкт господарювання зобов?язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи у паперовій або електронній формі, що підтверджують облік та походження товарних запасів, зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб?єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу, господарському об?єкті.
Відповідно до статті 20 Закону №265/95-ВР до суб?єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, господарському об?єкті, за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, диспозиція статті 20 Закону №265/95-ВР охоплює не лише випадки реалізації товарів, які фактично не обліковані у встановленому порядку, а й випадки ненадання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу.
Статтею 2 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що сфера дії цього Закону поширюється на юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов?язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно із законодавством.
Згідно з пунктом 2 статті 3 Закону №996-XIV бухгалтерський облік є обов?язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.
Згідно з пунктом 1.2 глави 1 та пунктом 2.1 глави 2 Положення №88 первинні документи — це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції.
Згідно з пунктом 2.14 глави 2 Положення №88 первинні документи підлягають обов?язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов?язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству.
Відповідно до частини п?ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск або недопуск посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу.
Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 сформулювала висновок, відповідно до якого неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення перевірки, а лише ті, що вплинули або об?єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Також суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 27.12.2023 у справі №280/1998/23 та від 11.01.2024 у справі №420/12275/22, згідно з якими диспозиція статті 20 Закону №265/95-ВР передбачає застосування до суб?єкта господарювання фінансової санкції, зокрема, за ненадання документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу, господарському об?єкті.
З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято наказ від 03.04.2025 №2219-п «Про проведення фактичної перевірки суб?єкта господарювання, який здійснює діяльність в магазині «YABLUKA» за адресою: м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 44».
У вказаному наказі зазначено, що перевірка призначена з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками.
Також у наказі зазначено правову підставу проведення перевірки, а саме підпункт 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, а також інші норми Податкового кодексу України, які регулюють повноваження контролюючого органу щодо проведення фактичної перевірки.
Згідно з наказом перевірку призначено з 09.04.2025, тривалістю не більше 10 діб, за період діяльності з 01.05.2022 по дату завершення фактичної перевірки.
На виконання зазначеного наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області оформлено направлення на перевірку від 09.04.2025 №3888 та №3889 на посадових осіб контролюючого органу, а саме головних державних інспекторів відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області.
Із направлень убачається, що вони містять реквізити наказу, дату початку перевірки, строк її проведення, мету перевірки, адресу господарського об?єкта, а також посадових осіб, які уповноважені на проведення перевірки.
У направленнях міститься відмітка про пред?явлення направлень та вручення копії наказу ОСОБА_1 , зазначеному як керуючий магазином, із проставленням підпису та зазначенням дати і часу — 09.04.2025 о 14 год. 55 хв.
Отже, матеріалами справи підтверджено, що до початку проведення фактичної перевірки представнику господарського об?єкта було пред?явлено направлення на перевірку та вручено копію наказу про її проведення.
Доводи позивача про те, що ОСОБА_1 не був директором ТОВ «Армстронг» та не мав спеціальної довіреності на представництво товариства, суд оцінює критично, оскільки положення пункту 80.2 статті 80 та пункту 80.7 статті 80 Податкового кодексу України передбачають можливість вручення копії наказу та проведення фактичної перевірки не лише у присутності керівника юридичної особи, але й у присутності уповноваженого представника або особи, яка фактично проводить розрахункові операції чи перебуває на господарському об?єкті і здійснює організацію його роботи.
Фактична перевірка за своєю правовою природою проводиться за місцем фактичного провадження діяльності платником податків, без попередження платника податків, а тому законодавець передбачив можливість її проведення за участю осіб, які фактично перебувають на об?єкті перевірки та забезпечують його діяльність.
У цьому випадку ОСОБА_1 зазначений у матеріалах перевірки як керуючий магазину. Саме йому були пред?явлені направлення і вручена копія наказу, що підтверджується його підписами у направленнях. При цьому позивачем не надано належних доказів того, що вказана особа не перебувала у трудових або інших організаційних відносинах із позивачем, не виконувала функції керуючого магазину або не мала фактичного доступу до господарського об?єкта.
З огляду на це суд вважає необґрунтованими доводи позивача про неналежне вручення направлень та наказу.
Суд також відхиляє доводи позивача про те, що у наказі зазначено лише комерційне найменування магазину «YABLUKA», а не безпосередньо ТОВ «Армстронг», оскільки з наданих матеріалів перевірки вбачається, що фактична перевірка проводилась саме у господарському об?єкті, в якому здійснювало діяльність ТОВ «Армстронг», код ЄДРПОУ 45475508, за адресою: м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 44.
Крім того, у матеріалах перевірки, акті перевірки, податкових повідомленнях-рішеннях та поштових документах платника податків ідентифіковано саме як ТОВ «Армстронг» із зазначенням коду ЄДРПОУ 45475508 та юридичної адреси. Отже, використання у наказі та направленнях також назви магазину «YABLUKA» не свідчить про неможливість ідентифікації суб?єкта господарювання, щодо якого здійснювався захід податкового контролю.
Суд зазначає, що формальні недоліки в оформленні окремих документів перевірки можуть бути підставою для скасування податкових повідомлень-рішень лише у разі, якщо вони вплинули або об?єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу. У даному випадку позивачем не доведено, що наведені ним зауваження щодо формулювання наказу чи направлень позбавили його можливості зрозуміти підстави та предмет перевірки, реалізувати свої права або надати документи, які підтверджують облік товарів.
Щодо доводів позивача про відсутність належної підстави для проведення перевірки суд зазначає, що наказ містить посилання на конкретну норму Податкового кодексу України, яка передбачає підставу для проведення фактичної перевірки, а також містить мету перевірки, адресу господарського об?єкта, дату початку, тривалість і період діяльності, який підлягав перевірці.
Саме по собі незазначення у наказі повного змісту інформації, яка стала підставою для проведення перевірки, не є безумовною підставою для скасування податкових повідомлень-рішень, якщо з матеріалів справи вбачається, що перевірка фактично проведена в межах предмета, визначеного Податковим кодексом України, а встановлені порушення підтверджуються належними доказами.
Суд враховує, що позивач посилається на практику Верховного Суду щодо необхідності зазначення у наказі фактичних підстав перевірки. Разом із тим наведені висновки Верховного Суду не можуть застосовуватися механічно, без урахування конкретних обставин справи. Як роз?яснено Великою Палатою Верховного Суду, підставою для скасування рішень, прийнятих за наслідками перевірки, є лише ті порушення процедури, які вплинули або об?єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу.
У межах цієї справи основним встановленим порушенням є ненадання платником податків документів, які підтверджують облік та походження товарів, що знаходилися у місці продажу. Це порушення підтверджується матеріалами перевірки і не спростовано позивачем належними доказами.
З матеріалів справи вбачається, що 09.04.2025 посадовими особами контролюючого органу складено письмову вимогу про надання платником податків документів у зв?язку з проведенням фактичної перевірки суб?єкта господарювання за адресою: м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 44.
У зазначеній письмовій вимозі контролюючий орган просив надати, зокрема, касові книги, книги обліку розрахункових операцій, документи на реєстратори розрахункових операцій, первинні касові документи, прибуткові та видаткові касові ордери, журнал касира, договори оренди, документи, що підтверджують походження товару, облік товарних запасів, документи щодо інвентаризації, внутрішнього переміщення товару, документи щодо руху коштів, договори з працівниками та відомості на заробітну плату.
Із зазначеної вимоги вбачається, що вона отримана ОСОБА_1 09.04.2025 о 14 год. 55 хв., що підтверджено підписом особи, яка отримала вимогу.
Отже, контролюючим органом було належним чином повідомлено особу, яка фактично перебувала на господарському об?єкті та була визначена як керуючий магазином, про необхідність надання документів, що належать до предмета фактичної перевірки.
За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки, у якому встановлено порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР та пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України.
В акті перевірки зафіксовано, що на початок перевірки позивачем не надано документи, які підтверджують облік та походження товарів, які знаходилися у місці продажу, господарському об?єкті. Також у матеріалах справи міститься опис товарних запасів, які знаходилися на місці проведення розрахунків, на загальну суму 608 565 грн.
Із додатку до акта перевірки вбачається, що посадовими особами контролюючого органу складено опис товарних запасів, які знаходилися у магазині «YABLUKA» за адресою: м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 44, із зазначенням найменування товарів, одиниці виміру, кількості, ціни та суми. Загальна вартість описаних товарних запасів становить 608 565 грн.
Суд звертає увагу, що опис товарних запасів підписаний посадовими особами контролюючого органу та особою від суб?єкта господарювання — Доліненком М.М., що свідчить про фіксацію наявності товарів у місці продажу саме під час перевірки.
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11.01.2024 у справі №420/12275/22, відповідно до якої відсутність первинних документів безпосередньо у місці реалізації товару на момент проведення фактичної перевірки не є самостійною та безумовною підставою для застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 20 Закону України №265/95-ВР, за умови, що такі документи фактично існують та були надані платником податків контролюючому органу до прийняття рішення за результатами перевірки. Верховний Суд у зазначеній постанові наголосив, що предметом доказування у таких спорах є саме факт належного ведення обліку товарних запасів, а не виключно місце фізичного зберігання первинних документів на момент проведення перевірки.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 24.02.2020 у справі №440/4443/18 та від 27.04.2022 у справі №420/13197/20, у яких суд касаційної інстанції дійшов висновку, що платник податків не позбавлений права подати документи, які підтверджують облік та походження товару, після початку проведення перевірки, але до прийняття контролюючим органом рішення за її результатами, а контролюючий орган зобов`язаний надати таким документам належну правову оцінку. Ігнорування податковим органом поданих документів свідчить про порушення принципу повного та об`єктивного з`ясування обставин справи та є підставою для визнання прийнятого рішення протиправним.
Позивач не надав суду належних і допустимих доказів того, що на початок перевірки або у строки, визначені податковим законодавством, ним були надані контролюючому органу документи, які підтверджують облік та походження товарів, зазначених в описі.
Доводи позивача про те, що контролюючий орган мав додатково досліджувати бухгалтерські регістри або проводити повноцінну інвентаризацію, суд не приймає, оскільки у спірних правовідносинах порушення полягає не лише у твердженні про фактичну відсутність обліку товарів, а й у ненаданні документів, які підтверджують такий облік, на початок проведення перевірки.
Резюмуючи викладене у світлі встановлених судом обставин суд зазначає, що пункт 12 статті 3 Закону №265/95-ВР прямо покладає на суб?єкта господарювання обов?язок надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів. Відповідно, суб?єкт господарювання повинен забезпечити наявність таких документів у паперовій або електронній формі та можливість їх надання.
Суд також враховує, що позивач є юридичною особою та платником податків, на якого поширюються вимоги Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» щодо обов?язкового ведення бухгалтерського обліку, а тому на нього покладається обов?язок мати документи, що підтверджують облік товарних запасів та їх походження.
Посилання позивача на те, що товари могли бути обліковані у бухгалтерському обліку товариства, не спростовує висновків контролюючого органу, оскільки позивач не надав належних доказів того, що відповідні документи були надані під час перевірки або у строки, передбачені пунктом 86.7 статті 86 Податкового кодексу України.
Суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо неправильного визначення вартості товарів, оскільки матеріали справи містять опис товарних запасів із зазначенням цін реалізації, а розмір фінансової санкції за статтею 20 Закону №265/95-ВР визначається саме у розмірі вартості товарів, які не обліковані у встановленому порядку або щодо яких не надано документи, що підтверджують їх облік, за цінами реалізації.
Однак, позивач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про неправильність зазначених у описі цін реалізації та не надав документів, які б підтверджували іншу вартість товарних запасів або спростовували загальну суму 608 565 грн.
Щодо податкового повідомлення-рішення форми «ПС» від 27.05.2025 №0486150707 на суму 2 040 грн суд зазначає таке.
Підставою для його прийняття стало встановлення контролюючим органом порушення пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, а саме ненадання платником податків документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом було вручено письмову вимогу про надання документів, однак відповідні документи у повному обсязі надані не були. При цьому позивач не довів, що витребувані документи не стосувалися предмета перевірки або що він об`єктивно був позбавлений можливості їх надати.
З урахуванням цього суд дійшов висновку, що відповідач правомірно застосував до позивача штрафну санкцію за порушення пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України.
Щодо податкового повідомлення-рішення форми «С» від 27.05.2025 №0486180707 на суму 608 565 грн суд зазначає, що його прийнято за порушення пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, яке полягало у ненаданні під час проведення перевірки документів, що підтверджують облік товарів, які знаходилися у місці продажу, господарському об`єкті.
Зміст статті 20 Закону №265/95-ВР прямо передбачає застосування фінансової санкції не лише за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, а й за ненадання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу.
Такий підхід відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 27.12.2023 у справі №280/1998/23 та від 11.01.2024 у справі №420/12275/22.
Посилання позивача на постанови Верховного Суду щодо незаконності перевірок, проведених без належних підстав, не спростовує встановлених у цій справі обставин, оскільки позивач не довів, що зазначені ним процедурні недоліки вплинули на правильність висновків контролюючого органу щодо ненадання документів, які підтверджують облік та походження товарів.
При цьому суд бере до уваги, що основні доводи позивача зводяться саме до заперечення процедури призначення та проведення перевірки, тоді як по суті встановлених порушень позивач не надав належних доказів, які б спростовували висновки акта перевірки про ненадання документів щодо обліку товарних запасів.
Суд також зазначає, що після складання акта фактичної перевірки посадовими особами контролюючого органу було складено акт про відмову від підписання акта перевірки та отримання його примірника. Вказана обставина додатково свідчить про те, що платнику податків було забезпечено можливість ознайомлення з результатами перевірки, однак представник господарського об?єкта відмовився від підписання відповідного документа.
Водночас сама по собі відмова від підписання акта перевірки не спростовує викладених у ньому висновків і не є підставою для визнання податкових повідомлень-рішень протиправними.
З огляду на наведене суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність проведення фактичної перевірки, належність оформлення її результатів, факт ненадання позивачем документів, що підтверджують облік та походження товарів, а також правомірність застосування фінансових санкцій.
Натомість позивач не довів обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог, та не надав суду належних, допустимих і достатніх доказів, які б спростовували висновки контролюючого органу, викладені в акті фактичної перевірки.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 27.05.2025 №0486150707 форми «ПС» на суму 2 040 грн та податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 27.05.2025 №0486180707 форми «С» на суму 608 565 грн прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Відтак підстави для визнання протиправними та скасування зазначених податкових повідомлень-рішень відсутні.
За таких обставин адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АРМСТРОНГ» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.05.2025 №0486150707 та №0486180707 задоволенню не підлягає.
Решта доводів учасників справи висновків суду по суті справи не змінюють.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду даної справи, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АРМСТРОНГ» до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, – відмовити.
Питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.