Справа № 526/3167/25
Провадження № 2/526/293/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

27 квітня 2026 рокуГадяцький районний суд Полтавської області в складі
головуючої судді Максименко Л.В.
секретаря судових засідань Павленко Т.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гадяч цивільну справу № 526/3167/25 за позовом ТОВ «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и в:

07 жовтня 2025 року ТОВ «Українські фінансові операції» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №4725298 від 10.06.2024 року в сумі 126 310,10 грн та судових витрат зі сплати судового збору в сумі 2422,40 і витрат на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн. Крім того, просить в порядку ч.ч. 10,11 ст. 265 ЦПК України зазначити у рішенні суду про те, що (особі), яка здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100)-s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсоткі; розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С - сума основного боргу; З- 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365-кількість днів у році; Дн.-кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з відповідача на користь ТОВ «Українські фінансові операції».
Ухвалою від 17.10.2025 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження. 
Позивач та його представник Дідух Є. О. копію ухвали про відкриття провадження отримали 19.10.2025 року, яка була доставлена до їх електронних кабінетів.
Відповідач ОСОБА_1 цивільний позов з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у справі не отримав, зворотне повідомлення повернуто до суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Так, відповідач не повідомив суду про зміну адреси реєстрації чи проживання. Оскільки згідно з інформацією, зазначеною у повідомленні про вручення поштового відправлення із штриховим ідентифікатором № R067021958538, копія ухвали суду та копія позовної заяви з додатками відповідачу не вручені, а поштове відправлення повернуто до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою»", то суд приходить до висновку, що згідно ч.6 ст. 272 ЦПК України відповідачу вручено вказане поштове відправлення і фактично він є повідомленим про розгляд справи в суді першої інстанції. Відповідач відзив на позовну заяву суду не надав.
Ухвалою суду від 07 січня 2026 року за клопотанням позивача було витребувано докази з АТ «Універсал Банк» щодо підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів.
Згідно ухвали суду від 19.02.2026 було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.
В судове засідання представник позивача ТОВ «Українські фінансові операції» Дідух Є. О. не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності,позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Зважаючи на те, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, проаналізувавши додані до справи докази в їх сукупності, приходить до наступного.
Судом встановлено, що 10.06.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 4725298 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
Відповідно до п. 1.2 договору сума кредиту складає 17 000 грн, строк кредиту - 350 днів з 10.06.2024 року по 26.05.2025 року (п. 1.3 договору), періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. Дати надання кредиту:10.06.2024 або 11.06.2024 (п.2.2. договору). На пільговий строк 25 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 0,525 відсотків у день. Стандартна процентна ставка – 1,50% за кожен день користування кредитом в межах його строку (п. 4.1 договору), орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою – 10 911,61% річних (п.1.5.1. договору), орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою – 106 250, 00 грн (п.1.6.1 договору). До договору додано таблицю обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки, в якій відображено періодичність внесення платежів. 
На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. договору ТОВ «Лінеура Україна» надала кредит відповідачу у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку відповідач вказав особисто під час укладання договору. Договір укладено в електронній формі та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором 21563. 
11 червня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір №4725298 про надання коштів на умовах споживчого кредиту за яким сума кредиту складає 4500,00 грн. 
Згідно п.1.3. додаткового договору внесено зміни у п.1.2. договору та викладено його у наступній редакції: «1.2. На умовах, встановлених договором, Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором». Сума кредиту (загальний розмір) складає: 21 500,00 грн, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. Дати надання додаткової суми кредиту: 11.06.2024 або 12.06.2024 (п.2.1. додаткового договору). Строк кредитування та періодичність сплати процентів залишаються незмінними, відповідно до п. 1.3 договору.За користування кредитом нараховуються проценти на умовах, встановлених п.1.4 договору ( п.1.6 додаткового договору). З врахуванням зміненої суми кредиту за договором (п.п.1.2-1.3. додаткового договору) орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення додаткового договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредиту 10 824,44% річних (п.1.7.1. додаткового договору), орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення додаткового договору за стандартною ставкою – 134 240,00 грн (п.1.8.1. додаткового договору). До договору додано таблицю обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки, в якій відображено періодичність внесення платежів. 
Вказані умови, також, прописані, у паспорті споживчого кредиту до укладення додаткового договору №4725298-Т1. Додатковий договір та паспорт споживчого кредиту укладено в електронній формі та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором 67661.
Виконання ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором підтверджується повідомленням АТ «Універсал Банк» № БТ/Е-4597 від 12.02.2026, наданим суду на виконання ухвали від 07.01.2026, згідно якого в АТ «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) було емітовано платіжну картку № НОМЕР_3 на яку 10.06.2024 був зарахований платіж від «P2P_LI_CR” у сумі 17 000 грн та 11.06.2024 був зарахований платіж від «P2P_LI_CR” у сумі 4500 грн.
Зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача відбулось через платіжну систему, на підставі укладеного договору про організацію переказу коштів між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ПЕЙТЕК».
За інформацією в листі ТОВ «ПЕЙТЕК», відповідно до зазначеного договору №4725298 від 10.06.2024 було успішно перераховано грошові кошти у сумі 17000 грн на платіжну карту НОМЕР_1 .
В подальшому позичальником було підписано додатковий договір від 11.06.2024 та
відповідно кошти у розмірі 4500 гривень від первісного кредитора згідно договору були надіслані платіжною системою ТОВ «ПЕЙТЕК» на картку споживача.
Згідно з розрахунком заборгованості, здійсненим ТОВ «Лінеура Україна» за договором №4725298 від 10.06.2024 станом на 27.02.2025 відповідач має заборгованість в сумі 109 002,61 грн, яка складається з наступного: 21499,99 грн за тілом кредиту, 76 752,62 грн - за відсотками, 10 750 грн - штрафні санкції (а. с. 62-65).
27.02.2025 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу №27/02/2025 за плату відступило ТОВ «Українські фінансові операції» право грошової вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача за кредитним договором №4725298 від 10.06.2024 та додатковим договором до нього, що підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №27/02/2025 від 27.02.2025 (додаток №2 до договору) (а.с. 92), реєстром боржників, в якому під номер 1053 значено боржника ОСОБА_2 та номер кредитного договору №4725298, платіжними інструкціями №5 та № 1028 від 27.02.2025 (а.с. 81-82) про сплату ТОВ «Лінеура Україна» грошових коштів на користь ТОВ «Українські фінансові операції» на виконання зобов`язання за договором факторингу №27/02/2025.
Отже, до ТОВ «Українські фінансові операції» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором.
Про відступлення права вимоги боржник був повідомлений в особистому кабінеті, про що свідчить лист ТОВ «Лінеура Україна». 
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Українські фінансові операції» в межах строку дії договору № 4725298 від 10.06.2024 року - 350 днів, донарахував відсотки за 87 календарних днів з 28.02.2025 року по 25.05.2025 за ставкою 1,5% в день, згідно п.1.4 договору включно в сумі 28 057,49 грн, оскільки строк дії договору не закінчився, що підтверджується розрахунком позивача ( а.с. 60-61).
Позивач вказує, що загальна заборгованість ОСОБА_2 перед ним складає 126 310,10 грн, яка складається з 21 499,99 грн - заборгованості за тілом кредиту, 76 752,62 грн – заборгованість за відсотками нарахованими первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» та 28 057,49 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими позивачем ТОВ «Українські фінансові операції». 
Проте суд не погоджується з розрахунком заборгованості за процентами, які нараховані, як ТОВ «Лінеура Україна», так і ТОВ «Українські фінансові операції» з огляду на наступне.
За умовами договору строк кредитування становив 350 днів з 10.06.2024 року по 26.05.2025, денна процентна ставка 1,5%.
За частиною третьою статті 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Таким законом є Закон України «Про споживче кредитування».
За частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Відповідно до частини 17 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, яка діє протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» тобто з 24.12.2023, максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. 
Суд встановив, що п. 1.4 договору не відповідає частині п`ятій статті 8 та частині 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» в частині розміру денної процентної ставки, оскільки цей закон набрав чинності 24.12.2023, то в період з 10.06.2024 по 20.08.2024 включно максимальний розмір денної процентної ставки за споживчим кредитом не може перевищувати 1,5%, а з 21.08.2024 - не може перевищувати 1% відсотку, тобто в період з 10.06.2024 по 20.08.2024 заборгованість відповідача за процентами становить 23 256 грн (21 499,99 - тіло кредиту/100*1.5 (денна процентна ставка)*72 (кількість днів), а в період з 21.08.2024 по 26.05.2025 заборгованість відповідача за процентами становить – 59 985 грн (21 499,99 - тіло кредиту/100*1 (денна процентна ставка)*279 (кількість днів).
В зв`язку з викладеним, суд не може погодитися з розрахунком процентів за користування кредитом, який зробив як первісний кредитор, так і позивач, оскільки такий розрахунок не відповідає зазначеним положенням Закону України «Про споживче кредитування».
За встановлених обставин, суд стягує з відповідача на користь позивача проценти за користування кредитом в сумі 83 241 грн (23 256 грн +59 985). Щодо решти процентів в сумі 21569,11 грн (104 810,11 – 83 241) суд не вбачає підстав для їх стягнення, оскільки такі проценти нараховані всупереч частини п`ятої статті 8 та частини 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тому позовні вимоги позивача щодо стягнення відсотків за вказаним кредитним договором підлягають частковому задоволенню.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за Допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Згідно з п. 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис є одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір про надання кредиту та додатковий договір до нього, є укладеними з додержанням письмової форми визначеної законом, оскільки укладений з додержанням процедури визначеної законом України «Про електронну комерцію», та підписаний відповідачем шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором, у порядку визначеному ст. 12 Закону та умов кредитного договору.
На підтвердження факту укладення даного договору відповідачем свідчить зазначення в договорі його особистих даних, таких як номер та серія паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання, а також існування самого тексту договору у позивача, який згідно зі ст. 11 Закону є оригіналом такого договору.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання:, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом,
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Судом встановлено, що відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору та додаткового договору до нього. 
Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між фінансовою компанією та відповідачем не був би укладений. 
Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з умовами договору позики позичальник зобов`язується вчасно повернути позику, сплатити відсотки за користування позикою в порядку, визначеному цим договором.
Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Також ч.3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Ч.1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 536 ЦПК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Виходячи з наданих позивачем доказів, фінансова установа виконала свій обов`язок своєчасно та у повному обсязі, а ОСОБА_1 порушив умови договору і додаткового договору до нього та зобов`язання по погашенню позики.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Після відступлення права грошової вимоги ОСОБА_1 не здійснив жодного платежу для погашення наявного в нього боргу за вищевказаним договором, ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора.
За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, зокрема те, що відповідачем не доведено факту належного виконання ним умов кредитного договору, суд вважає, що у позивача наявні правові підстави для звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Суд встановив, що заборгованість за кредитом виникла через порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів, тому суд частково задовольняє позовні вимоги та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом (тіло кредиту) у сумі 21 499,99 грн, заборгованість за процентами в сумі 83 241 грн, в решті позовних вимог, зокрема щодо стягнення процентів нарахованих як первісним кредитором, так і позивачем у сумі 21 569,11 грн слід відмовити.
Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором становить 104 740,99 грн, яка складається з 21 499,99 грн – тіло кредиту, 83 241 грн – відсотки, які нараховані в межах дії строку договору.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне.
За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн. при подачі позову, але оскільки позов задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог (83%), в сумі 2010,60 грн.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)
Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.
Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).
Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано договір №01/08/2024-А про надання юридичних послуг, укладений 01.08.2024 року між адвокатом Дідухом Є. О. та ТОВ «Українські фінансові операції», акт №4725298 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за вказаним договором, згідно якого позивачу було надано послуги на суму – 10 000,00 грн, детальний опис робіт (наданих послуг) №4725298 від 18.09.2025 щодо відповідача ОСОБА_1 , заявку №4725298 на виконання доручення до договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024 щодо відповідача ОСОБА_1 .
Вирішуючи дану заяву по суті, суд враховує те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року №159/5837/19.
Також, частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд зауважує, що відповідач не подавав до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому суд звертає увагу, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, стороною відповідача не зазначено обставин та доказів, які б дали підстави для зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
Таким чином, враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1  на користь позивача витрат на правову допомогу пропорційно до задоволених вимог (83%), в розмірі в розмірі 8300 грн. При цьому суд вбачає співмірність розміру судових витрат на правничу допомогу, заявлених стороною, із складністю справи та виконаних адвокатом робіт.
Щодо стягнення інфляційних втрат і 3 % річних. 
Відповідно до ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України: суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.
Отже, зазначення у рішенні про нарахування відсотків та пені є правом, а не обов`язком суду.
Враховуючи, що справа розглядається без участі відповідача і в суду була відсутня можливість дослідити обставини, що мають суттєве значення: майновий стан відповідача, стан його здоров`я, наявність або відсутність доходів, тощо, зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 12, 19, 76, 81, 89, 137,141, 263-264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягти з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором №4725298 від 10.06.2024 року в сумі 104 740,99 (сто чотири тисячі сімсот сорок) грн 99 коп., яка складається з 21 499,99 грн – тіло кредиту, 83 241 грн – відсотки.
Стягти з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» судовий збір в сумі 2010,60 грн та понесені витрати на правову допомогу адвоката в сумі  8300грн. 
В решті позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», адреса: 03045, м.Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 2, приміщення 2, код ЄДРПОУ 40966896).
Відповідач - ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуюча: Л. В. Максименко