06.05.2026 
Справа №489/9960/25
Провадження №2/489/677/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2026 м. Миколаїв
Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого – судді Рум`янцевої Н.О.,
із секретарем судових засідань – Горецькою П.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом
встановив.
Позивачка, через свого представника – адвоката Голубенка Д.К., звернулася до суду з позовом, яким просила визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом. Мотивуючи вимоги тим, що 07 жовтня 1996 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», шляхом безоплатної приватизації набули у спільну сумісну власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_3 , після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з частки квартири АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її син ОСОБА_2 , після його смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з частки квартири АДРЕСА_1 . Позивачка тривалий час не зверталася до нотаріальної контори щодо оформлення спадкових прав після смерті матері та сина, оскільки вважала, що прийняла її, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцями у спадковій квартирі. В цьому році, позивачка звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Бутенко Т.Л. щодо оформлення спадщини. Проте, 22 серпня 2025 приватним нотаріусом їй було надано письмове роз`яснення про те, що неможливо оформити спадкові права після смерті її матері ОСОБА_3 , оскільки відсутні підтверджуючі відомості про факт спільного проживання на час смерті та рекомендовано звернутися до суду. Крім того, 09 вересня 2025, їй було надано письмове роз`яснення про те, що неможливо оформити спадщину після смерті сина ОСОБА_2 , оскільки неможливо визначити склад спадкового майна, не визначено частки у праві спільної сумісної власності. Вона є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, а відтак в силу діючої на той час ст.. 529 ЦК УРСР є єдиною спадкоємицею першої черги. До смерті ОСОБА_3 , позивачка проживала разом зі спадкодавицею та сином ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 . А відтак фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 постійно проживали, мали передбачені ст.. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за ними зберігалося це право навіть за умови тимчасової відсутності, оскільки вони були співвласниками вказаної квартири. Оскільки частки квартири АДРЕСА_1 кожному з співвласників спільної сумісної власності не визначені за життя спадкодавців, а частки таких є рівними, а тому внаслідок чого позивачка не може оформити права власності на частку вищевказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_2 
18 лютого 2026 від представника позивачки надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої просить доповнити позовні вимоги та викласти прохальну частину позовної заяви в наступній редакції: 
1) Встановити факт прийняття ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) спадщини, яка відкрилась після смерті її матері ОСОБА_3 та складається з 1/3 частки на квартиру АДРЕСА_3 ; 
2) Встановити факт прийняття ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) спадщини, яка відкрилась після смерті її сина ОСОБА_2 та складається з 1/3 частки на квартиру АДРЕСА_1 ; 
3) Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) право власності на спадкове майно, а саме 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом. 

Ухвалою суду від 16.12.2025, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження та витребувано докази.
Ухвалою суду від 19.03.2026, закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Просить позовні вимоги задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Від представниці Миколаївської міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутністю представника Миколаївської міської ради. Просить винести рішення по справі відповідно до чинного законодавства України. 
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 07.10.1996. 
Право власності зареєстровано в ММБТІ 06.12.1996 за реєстровим № 15985а.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з частки квартири АДРЕСА_1 .
Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідною донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .
З свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 , вбачається, що ОСОБА_4 зареєструвала шлюб 09.11.1966 та змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».
Отже, ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги після смерті матері ОСОБА_3 . 
ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. для оформлення спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. надано позивачці роз`яснення від 22.08.2025 за вих. № 608/01-30, відповідно до якого, роз`яснено, що ОСОБА_1 до органів нотаріату на протязі шести місяців з дня смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 не зверталася та не проживала разом зі спадкодавицею на день її смерті, а тому вважається такою, що спадщину не прийняла та рекомендовано звернутися до суду для продовження строку для прийняття спадщини. 
Як вбачається з листа приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. від 06.01.2026 за вих.. № 3/01-16, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , не заводилася.
Вказане підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), сформованої 05.01.2026.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є рідним сином ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 .
Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з частки квартири АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. для оформлення спадщини за законом після смерті сина ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. надано позивачці роз`яснення від 09.09.2025 за вих.. № 703/01-16, відповідно до якого, роз`яснено, що у зв`язку з неможливістю визначення складу спадкового майна (не визначено частку у праві спільної власності на спадкове майно), унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
Як вбачається з листа приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. від 06.01.2026 за вих.. № 4/01-16, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , не заводилася.
Вказане підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), сформованої 05.01.2026.
Позивачка зазначає, що до смерті ОСОБА_3 , позивачка проживала разом зі спадкодавицею та сином ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 . А відтак фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Оскільки частки квартири АДРЕСА_1 кожному з співвласників спільної сумісної власності не визначені за життя спадкодавців, а частки таких є рівними, а тому внаслідок чого вона не може оформити права власності на частку вищевказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Норми права та мотиви їх застосування.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.
Згідно із ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Так, на час смерті ОСОБА_3 – 26 червня 2003 року діяв Цивільний Кодекс УРСР (в редакції 1963 року).
Дані правовідносини регулюються розділом VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР 1963 року, статтею 524 якого визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.
Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом.
Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.
Згідно правового висновку викладеного у постанові ВС від 25.03.2020 у справі № 305/235/17, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: зокрема довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Як вбачається з паспорта громадянина України серії НОМЕР_7 , ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 14 січня 1971.
Відповідно до листа Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 09.07.2025, в Реєстрі Миколаївської міської територіальної громади відсутні відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
Згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєві про реєстрацію осіб в житловому приміщенні з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 18.06.2025 № 5.10-492711-2025, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
З листа депутата восьмого скликання Миколаївської обласної ради Пересунько Р.В. від 24.10.2025 за вих. № 3018/МР-25, вбачається, що останнім встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 станом на 26.06.2003 проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 , яку вони отримали у власність на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.10.1996. Одночасно з цим, відомості про зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 відсутні. 
З письмових пояснень свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , вбачається, що ОСОБА_1 багато років проживає за адресою: АДРЕСА_2 . За вказаною адресою ОСОБА_1 проживала разом зі своєю родиною, матір`ю ОСОБА_3 , яка померла у 2003 році та сином ОСОБА_2 , який помер у 2022 році. Станом на сьогоднішній день, ОСОБА_1 продовжує проживати у квартирі АДРЕСА_1 . 
Як зазначає представник позивачки, ОСОБА_1 проживала разом з матір`ю ОСОБА_3 та сином ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , де фактично і після смерті останніх продовжила проживати за вказаною адресою. 
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 фактично вступила у володіння або управління спадковим майном після смерті своєї матері ОСОБА_3 .
Щодо заявленої вимоги про встановлення факту прийняття ОСОБА_1 спадщини, яка відкрилася після смерті її сина ОСОБА_2 , слід зазначити наступне.
Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно пункту 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Як вбачається з пункту 21 даної Постанови при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України (2947-14) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.
Відповідно до пункту 23 вищевказаної Постанови, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєві про реєстрацію осіб в житловому приміщенні з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 18.06.2025 № 5.10-492711-2025, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
ОСОБА_2 знятий з реєстрації місця проживання 15.09.2022. 
Станом на 12 березня 2026 ОСОБА_1 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 . 
Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю більше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Представник позивача просить суд встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини, яка відкрилася після смерті її сина ОСОБА_2 , проте, згідно норм чинного законодавства України, суд може встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 
Щодо вимоги про визнання за позивачкою права власності на 2/3 частки спадкового майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , слід зазначити наступне.
Відповідно до положень с. 1216, 1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Таким чином, до складу спадщини входять виключно ті права спадкодавця, які належали йому на момент смерті.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30.06.2021 року у справі № 306/197/15-ц.
Частиною 1 ст.1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Як вбачається із роз`яснень ч.ч.2, 3 п.23Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.
Відповідно до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Частинами 1 та ч.2 ст.372 ЦК України передбачено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦПК України).
Частки управі спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (ч. 1 ст. 357 ЦПК України).
Відповідно до ст.361 ЦК України розпорядження часткою у праві спільної часткової власності співвласником може здійснюватися самостійно. Отже, для здійснення права розпорядження часткою, в тому числі і для передачі права власності, необхідно, щоб частка в праві спільної власності була визначена.
Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку.
Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.
За змістом ст.ст.12, 13, 76, 81, 89 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи, що наданими до суду документами підтверджується, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності володіли квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , а за життя їхні частки не були визначені, суд приходить до висновку, що вказані частки були рівними та становили по 1/3 частки за кожним, а отже, позивачка має право на спадкування 1/3 частки вказаної квартири після смерті ОСОБА_3 та на 1/3 частки вказаної квартири після смерті ОСОБА_2 .
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. 
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд 
вирішив:
позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом – задовольнити частково. 
Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини, яка відкрилася після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у квартирі АДРЕСА_1 більш ніж п`ять років до часу смерті ОСОБА_2 . 
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: Миколаївська міська рада, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, ЄДРПОУ 26565573.
Повний текст судового рішення складено «06» травня 2026.

Суддя Н.О. Рум`янцева