РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
21 травня 2026 р.  Справа № 120/4460/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозинка" до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозинка" до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішень.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що з метою здійснення митного оформлення митному органу була подана митна декларація, в якій митна вартість придбаного товару була визначена за основним методом – за ціною договору. При цьому на підтвердження заявленої вартості позивач надав низку необхідних та достатніх документів. За результатами розгляду поданої митної декларації відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA401000/2025/000083/2 від 25.03.2025. Крім того, було оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2025/000209.
Позивач з вказаними рішеннями та діями відповідача не погоджується, а тому за захистом своїх прав та інтересів звертається до суду.
Ухвалою суду від 08.04.2025 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
16.04.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Зазначає, що оплату за товар здійснено згідно банківських платіжних документів б/н від 24.02.2025 (7459,09 USD) та б/н від 17.03.2025 (16042,79 USD) на загальну суму 23 501,88 USD, що в свою чергу не відповідає сумі згідно рахунку – фактури від 20.03.2025 № VOS2025000000051 – 23 505,36 USD. Також, в поданих до митного оформлення платіжних дорученнях зазначено лише контракт №4/ZED від 30.03.2022 та відсутнє посилання на поданий до митного оформлення рахунок – фактуру від 20.03.2025 № VOS2025000000051, тобто неможливо достовірно встановити, що вказані суми - 7459,09 USD та 16042,79 USD мають відношення до зазначеної в митній декларації партії товарів, оскільки пунктом 4.1 контракту визначено, що загальна вартість контракту складається із вартості всіх окремих партій товару, а в рахунку – фактурі від 20.03.2025 № VOS2025000000051 зазначено суму – 23 505,36 USD.
Відповідач також звертає увагу на те, що з огляду на виявлені розбіжності та невідповідності декларанту були направлені електронні повідомлення щодо витребування додаткових документів, однак своїм листом декларант повідомив, що будь-які інші додаткові документи надавати не буде. Відтак за результатами проведених консультацій та враховуючи повідомлені декларантом відомості митна вартість товару була правомірно визначена за резервним методом.
Отже, як вважає відповідач, Вінницька митниця діяла правомірно, прийнявши оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, а також оформивши картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Разом з відзивом на позовну заяву відповідач подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 21.05.2026 в задоволенні вказаного клопотання відмовлено.
16.04.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначає, що Специфікація на замовлений товар від 23.03.2025 р. містить чіткий перелік та точну вартість товарів за одиницю та за всю партію, укладена на суму 23 505,36 доларів США. Рахунок-фактура (інвойс) містить чіткий перелік та точну вартість товарів за одиницю та за всю партію ідентичний специфікації: косметичні товари, шампуні і маски для волосся на загальну суму 23 505,36 доларів США. Платіжні документи містять чіткі числові значення сум перерахованих коштів за замовлений товар по договору. Загальна сума оплат відповідає сумі замовлення згідно платіжних доручень від 24.02.2025 року на суму 7 459,09 доларів США, від 17.03.2025 року на суму 16 042,79 доларів США, додаючи дві зазначених суми, отримуєму суму 23 501,88 доларів США, що лише на 3.48 дол США відрізняється від суми інвойсу. Подібні відхилення допустимі в процесі оплати за товар, адже валюта для оплати купується через доручення надане банківській установі, що користується послугами банків-кореспондентів. Імпортер дає заявку на купівлю валюти і перераховує кошти у гривні, а банк конвертує цю суму у валюту. Через коливання курсових різниць іноді трапляються незначні відхилення в сумі.
Окрім того, визначаючи митну вартість, відповідач брав за основу вартість товарів вказаних в митних деклараціях інших імпортерів, ігноруючи той факт, що договірна ціна у кожного імпортера має безліч складових, в тому числі: строк співпраці, умови оплати, об`єми закупівель, бонусні пропозиції з метою просування товарів та багато інших факторів, які впливають на ціноутворення не лише кожного окремого контракту, а й кожної окремої партії одного і того ж контракту.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.
30.03.2022 між ТОВ "ЛОЗИНКА" (далі – Покупець) та SMILE DIS TICARET ANONIM SIRKETI (далі – Продавець) укладено договір № 4/ZED, згідно якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти у власність від Продавця товар (далі – Товар) відповідно до Інвойсів, які є невід`ємними додатками до цього Договору.
Згідно з п. 4.1 вказаного Договору загальна вартість цього договору складається із вартості всіх окремих партій товару відповідно до інвойсів на кожну окрему партію товару. Пункт 4.2 договору передбачає, що ціна за проданий товар встановлюється в доларах США, куди включені вартість тари, упаковки, маркування. А згідно з п. 4.3 валютою контракту є долар США.
Відповідно до п. 5.1, 5.2, 5.5 Договору умови оплати визначаються в інвойсі на кожну партію товару. Датою оплати товару вважається дата переказу коштів з рахунку Покупця на рахунок Продавця, що підтверджується банківським документом. Валюта платежу – долар США.
Крім того, згідно з п. 3.1 Договору базисні умови поставки Сторони визначають згідно з "ІНКОТЕРМС-2020", а конкретні умови поставки зазначаються в інвойсі на кожну окрему партію.
Пункт 3.4 Договору визначає перелік документів, які Продавець передає Покупцеві разом із товаром: рахунок-фактура (інвойс), коносамент або CMR, пакувальний лист, сертифікат походження, специфікація, сертифікат якості, експортну декларацію.
Також пункт 6.1.1 договору передбачає, що приймання товару за кількістю здійснюється уповноваженими представниками Покупця на підставі коносаменту, оригіналу рахунку-фактури та пакувального листа.
15.12.2024 між ТОВ "ЛОЗИНКА" та SMILE DIS TICARET ANONIM SIRKETI укладено додаткову угоду до Договору купівлі-продажу № 4/ZED від 30.03.2022, у зв`язку із зміною адреси Покупця.
На виконання умов вищезазначеного договору, 25.03.2025 ТОВ "ЛОЗИНКА" імпортувало чергову партію товару із Туреччини на підставі інвойсу № VOS2025000000051 від 20.03.2025.
Виставленням інвойсу визначено митну вартість товару за ціною договору.
Для митного оформлення товару до Вінницької митниці подана митна декларація №25UA401020012783U8, з додатками (договір купівлі-продажу; додаткова угода; комерційний інвойс; CMR; пакувальний лист, платіжні доручення на підтвердження оплати товару, довідка про транспортно–експедиторські витрати; специфікація).
Своєю чергою, відповідач направив електронні повідомлення щодо витребування додаткових документів. Однак декларант повідомив, що митному органу надані усі наявні у товариства на цей час документи та будь-які додаткові документи для розмитнення товару не можуть бути надані.
За результатом розгляду митної декларації та поданих документів Вінницькою митницею прийнято рішення № UA401000/2025/000083/2 від 25.03.2025 про коригування митної вартості товарів та винесено картку відмову у митному оформленні товарів у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2025/000209.
Причиною для відмови у врахуванні заявленої митної вартості за митною декларацією №25UA401020012783U8 стало те, що подані документи містять розбіжності, які можуть впливати на правильність визначення митної вартості товарів, зокрема:
- оплату за товар здійснено згідно банківських платіжних документів б/н від 24.02.2025 (7459,09 USD) та б/н від 17.03.2025 (16042,79 USD) на загальну суму 23 501,88 USD, що в свою чергу не відповідає сумі згідно рахунку – фактури від 20.03.2025 № VOS2025000000051 – 23 505,36 USD.
- в поданих до митного оформлення платіжних дорученнях зазначено лише контракт №4/ZED від 30.03.2022 та відсутнє посилання на поданий до митного оформлення рахунок – фактуру від 20.03.2025 № VOS2025000000051, тобто неможливо достовірно встановити, що вказані суми - 7459,09 USD та 16042,79 USD мають відношення до зазначеної в митній декларації партії товарів, оскільки пунктом 4.1 контракту визначено, що загальна вартість контракту складається із вартості всіх окремих партій товару, а в рахунку – фактурі від 20.03.2025 № VOS2025000000051 зазначено суму – 23 505,36 USD.
Подані документи не дозволили застосувати перший метод визначення митної вартості відповідно до статті 57 МК України, а через відсутність необхідної інформації застосування другорядних методів також виявилось неможливим. У зв`язку з цим митна вартість була визначена митницею за резервним методом відповідно до статті 64 МК України, із використанням митної вартості ідентичного товару.
Джерелом числового значення митної вартості для товару №2 є ЕМД від 27.09.2024 №UA401020/2024/048768, за якою за резервним методом оформлено товар №2 «Косметичні вироби для догляду за шкірою не в аерозольній упаковці не містить озоноруйнуючих речовин: Voi body lotion Goat Milk 400ml SML-L038 / Воі лосьйон д/тіла Goat Milk 400мл SML-L038 - 180шт; Торговельна марка: Voi; Виробник: SMILE DIS TICARET ANONIM SIRKETI; Країна виготовлення: TR.», та складає 12,02 USD за кг.
Джерелом числового значення митної вартості для товару №3 є ЕМД від 19.04.2024 №UA100380/2024/314535, за якою за резервним методом оформлено товар №6 «Засоби для манікюру та педикюру, в окремій індивідуальній упаковці, неаерозольне пакування, не медичного призначення, не містять поверхнево-активних речовин, наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів: HUGVA РІДИНА ДЛЯ ЗНАТТЯ ЛАКУ - СТАНДАРТНИЙ (236мл) арт. MM11.2510-96шт. Торговельна марка: HUGVA. Країна виробництва: TR. Виробник: ENDEKS KIMYA SANAYI VETICARET ANONIM SIRKETI», та складає 12,01 USD за кг.
Позивач вважає протиправним оскаржуване рішення та картку відмову в прийнятті митної декларації, а тому звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 34-1 ч. 1 ст. 4 МК України митні органи – центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, митниці та митні пости.
Відповідно до положень статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною першою статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;
2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч. 2 ст. 52 МК України).
У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (ч. 4 ст. 52 МК України).
У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей (ч.ч. 8, 9 ст. 52 МК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною другою статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Частинами першою, другою статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Положеннями частини п`ятої статті 54 МК України унормовано, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Положення статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод – за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до ч. 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Частиною другою статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У даному ж випадку, як встановлено судом під час розгляду справи, 30.03.2022 між ТОВ "ЛОЗИНКА" та SMILE DIS TICARET ANONIM SIRKETI укладено договір № 4/ZED, згідно якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти у власність від Продавця товар відповідно до Інвойсів, які є невід`ємними додатками до цього Договору.
На виконання умов вищезазначеного договору, 25.03.2025 ТОВ "ЛОЗИНКА" імпортувало чергову партію товару із Туреччини на підставі інвойсу № VOS2025000000051 від 20.03.2025, оплата за яким була здійснена відповідно до платіжних доручень від 24.02.2025 на суму 7 459,09 доларів США та від 17.03.2025 на суму 16 042,79 доларів США.
Виставленням інвойсу визначено митну вартість товару за ціною договору.
З метою митного оформлення вказаного товару позивачем подано до Вінницької митниці ЕМД №25UA401020012783U8, в якій митна вартість товару визначена за основним методом, з наданням усіх обов`язкових підтверджуючих документів.
Аналізуючи зміст таких документів суд доходить висновку, що вони були достатніми для підтвердження заявленої митної вартості товару відповідно до вимог чинного законодавства.
Натомість відповідач поставив під сумнів їх достовірність у зв`язку з виявленням певних розбіжностей, про які зазначено в оскаржуваному рішенні № UA401000/2025/000083/2 від 25.03.2025.
Оцінюючи відповідні зауваження та доводи митного органу, суд враховує таке.
Щодо посилання на те, що у платіжних дорученнях, поданих для підтвердження митної вартості, вказано лише реквізити контракту № 4/ZED від 30.03.2022, без посилання на рахунок – фактуру від 20.03.2025 № VOS2025000000051, то суд зазначає наступне.
Відповідно до умов контракту № 4/ZED від 30.03.2022, укладеного між ТОВ "ЛОЗИНКА" та іноземним постачальником, усі партії товару поставляються на підставі окремих інвойсів, які є невід`ємними частинами цього договору. Такий порядок визначений безпосередньо пунктами 4.1, 5.1, 5.2 Договору, згідно з якими кожна партія товару підтверджується відповідним рахунком-фактурою (інвойсом), а здійснення оплати за такою партією товару – підтверджується банківським документом, у тому числі платіжним дорученням.
У платіжних дорученнях SWIFT від 24.02.2025 та 17.03.2025, що були подані на підтвердження митної вартості, чітко зазначено: "PREPayment for hygienic goods accor ding to contract 4/ZED from 30/03/22".
Наведене формулювання вказує на попередню оплату за товар відповідно до цього контракту, що, у поєднанні з інвойсом № VOS2025000000051 від 20.03.2025, який є додатком до цього контракту і визначає конкретну партію товару, дозволяє однозначно ідентифікувати, що сплата здійснена саме за задекларований товар.
Суд наголошує, що жодна норма Митного кодексу України не містить імперативної вимоги щодо обов`язкового зазначення в платіжному документі номера інвойсу. Умовами ст. 53 МКУ передбачено подання окремо рахунку-фактури (інвойсу) та окремо платіжного документа, які у сукупності мають підтверджувати вартість товару. Формальна відсутність номера інвойсу в платіжному документі не впливає на можливість достовірно встановити зв`язок між здійсненою оплатою та відповідною партією товару, а тому не є підставою для відмови у визнанні заявленої митної вартості.
Щодо посилання відповідача на те, що оплату за товар здійснено згідно банківських платіжних документів SWIFT б/н від 24.02.2025 (7459,09 USD) та б/н від 17.03.2025 (16042,79 USD) на загальну суму 23 501,88 USD, що в свою чергу не відповідає сумі згідно рахунку – фактури від 20.03.2025 №VOS2025000000051 – 23 505,36 USD, то суд зазначає, що то суд зазначає, що задекларована вартість партії товару згідно з рахунком-фактурою (інвойсом) від 20.03.2025 № VOS2025000000051 становить 23 505,36 USD. На виконання умов указаного інвойсу щодо 100% попередньої оплати, позивачем згідно з платіжними дорученнями від 24.02.2025 та 17.03.2025 було перераховано іноземному постачальнику 23 501,88 USD. Розбіжність у сумі становить лише 3,48 доларів США (менше 0,02% від загальної вартості партії) та є технічним арифметичним залишком (округленням), який виник під час формування платежів у межах довгострокового Договору № 4/ZED.
Суд звертає увагу, що позивач діяв добросовісно та відкрито, під час митного оформлення митному органу надано офіційний лист вих. №282 від 24.03.2025, яким повідомлено, що різницю в 3,48 USD буде перераховано на рахунок продавця одразу після отримання товару та його перевірки на складі. Наявність мінімального залишку, який підлягає остаточному розрахунку після приймання товару, не свідчить про недостовірність заявленої митної вартості чи про невідповідність платіжних документів інвойсу. Наведене розходження є неістотним, не змінює бази оподаткування митними платежами, а тому не може бути законною підставою для відмови у визнанні митної вартості товарів.
Щодо доводів відповідача про порушення вимог Положення НБУ № 216, то суд вважає, що такі твердження не відповідають змісту зазначеного нормативно-правового акта.
Пункт 14 Положення № 216 дійсно передбачає, що платіжна інструкція має містити реквізит "призначення платежу". У цьому випадку платіжне доручення містить відповідний запис: "PREPayment for goods acc. to contract №2/ZED from 02.07.2024". Це формулювання однозначно вказує на джерело зобов`язання і дозволяє ідентифікувати господарську операцію, що підлягає оплаті. Зазначення в призначенні платежу номера контракту, за умов коли інвойс є додатком до нього, є правомірним і повністю відповідає положенням національного банківського регулювання.
Отже, твердження відповідача про порушення вимог Положення № 216 є необґрунтованими та базуються на довільному тлумаченні норм.
Відтак, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що витребування додаткових документів у позивача не було виправданим дійсною необхідністю, адже відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах таких розбіжностей, які б впливали на можливість визначення митної вартості товару та могли бути перевірені (усунені) наданими декларантом документами. Зауваження та сумніви митного органу могли бути перевірені та знівельовані на основі аналізу поданих документів та окремо або у сукупності не свідчать про наявність підстав для винесення рішення про коригування митної вартості.
При цьому суд додатково звертає увагу на те, що в адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення. Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару, висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню; до митного органу декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом і визначив митну вартість за резервним методом.
Водночас суд зауважує, що позивач надав експертний висновок Торгово-промислової палати України № 0014 від 25.03.2025, який підтверджує відповідність заявленої митної вартості товару ринковим цінам на ідентичну продукцію, що додатково засвідчує обґрунтованість застосування основного методу визначення митної вартості та достовірність поданих позивачем документів.
З огляду на наведене суд вважає, що рішення про коригування митної вартості товарів № UA401000/2025/000083/2 від 25.03.2025 та картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA401020/2025/000209 не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.
Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтримку правомірності своєї позиції та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що позов ТОВ "ЛОЗИНКА" належить задовольнити.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 6056,00 грн стягується на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Надаючи оцінку вимозі товариства про стягнення витрат на експертизу, суд виходить з наступного.
Частини перша та третя статті 132 КАС України передбачаються, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
- на професійну правничу допомогу;
- сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
- пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
- пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
- пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Статтею 137 КАС України визначено, що спеціаліст, перекладач, експерт отримують винагороду за виконані роботи (надані послуги), пов`язані із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.
Відповідно до частин першої-третьої статті 101 КАС України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Статтею 104 КАС України унормовано, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має такі самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
Відповідно до частини першої статті 106 КАС України експертиза проводиться у судовому засіданні або поза межами суду, якщо це потрібно у зв`язку з характером досліджень, або якщо об`єкт досліджень неможливо доставити до суду, або якщо експертиза проводиться на замовлення учасника справи.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Згідно з практикою ЄСПЛ, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (заява № 71660/11, пункті 80) рішення у справі "Двойних проти України" (заява № 72277/01, пункт 88) рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Отже, склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, тощо.
Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення статті 137 КАС України передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Учасниками справи є, зокрема, сторони, треті особи (частина перша статті 42 КАС України). Сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач (частина перша статті 46 КАС України).
Таким чином, КАС України встановлює порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони. Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.
На користь такого висновку також свідчать норми частини восьмої статті 104 КАС України, які надають право учаснику справи подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи.
Отже, здійснення учасником справи замовлення експертного дослідження в поза процесуальному порядку обмежує право іншої особи приймати участь у процесі проведення експертизи, зокрема подавати заяву про відвід експерта.
Відповідна правова позиція викладена у постанові ВС від 16.12.2020 у справі №824/647/19-а.
Так, на підтвердження витрат щодо здійснення експертизи позивач подав до суду разом із позовом експертний висновок Вінницької торгово-промислової палати № 0014 від 25.03.2025, складений на замовлення ТОВ "ЛОЗИНКА".
Вказаний висновок судового експерта зроблено на підставі заявки товариства від 24.03.2025.
Тобто замовлення експертизи та отримання висновку відбулось до звернення до суду.
Окремо суд звертає увагу на те, що у висновку, наданому позивачем, відсутні посилання, що такий здійснено для суду, що не узгоджується з положеннями статті 104 КАС України, згідно з якою учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення, при цьому у такому зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Відтак, оскільки в межах спірних правовідносин замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою товариства до звернення до суду з позовом, суд доходить висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на складання такого експертного висновку. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів № UA401000/2025/000083/2 від 25.03.2025.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA401020/2025/000209 від 25.03.2025.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОЗИНКА" судовий збір в сумі 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість гривень) 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Інформація про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛОЗИНКА"" (провул. Широцького Костя, буд. 14-Е, м. Вінниця, 21012, код ЄДРПОУ 38328646)
Відповідач: Вінницька митниця (вул. Лебединського, 17, м. Вінниця, 21034, код ЄДРПОУ 43997544)

Суддя Віятик Наталія Володимирівна