ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2026 року   Справа № 906/939/23 (906/656/25) 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Романюк Ю.Г. ,  суддя Гудак А.В. 

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.
за участю представників сторін:
позивача: ліквідатора Віскунова О. В.
відповідача1: не з`явився 
відповідача 2: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.М.Транс" на рішення Господарського суду Житомирської області, ухваленого 15.07.2025, суддею Гнисюком С.Д., повне рішення складено 15.07.2025, у справі № 906/939/23 (906/656/25) 
за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" в особі ліквідатора Віскунова Олександра Віталійовича
до: 1) Дочірнього підприємства "Полум`я" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз"
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.М.Транс"
про визнання недійсним договору про переведення боргу та стягнення
в межах справи № 906/939/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" 

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Житомирської області перебуває справа №906/939/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз".
Постановою Господарського суду Житомирської області від 09.05.2024, зокрема, визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором у справі №906/939/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" арбітражного керуючого Віскунова О.В. за його згодою.
19.05.2025 на адресу Господарського суду Житомирської області, через загальний відділ систему "Електронний суд", від Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" в особі ліквідатора Віскунова Олександра Віталійовича надійшла позовна заява до Дочірнього підприємства "Полум`я" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.М.Транс" від 19.05.2025 про визнання недійсним договору про переведення боргу та стягнення 227999,88грн., з додатками.
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 15.07.2025 у справі №906/939/23 (906/656/25) позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" в особі ліквідатора Віскунова Олександра Віталійовича від 19.05.2025 - задоволено.
Визнано недійсним Договір про переведення боргу № 03/ПГ від 02.04.2021, укладений між Дочірнім підприємством "Полум`я" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз", Товариством з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Б.М.ТРАНС".
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.М.ТРАНС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" 227 999 грн 88 коп. сплачених за Договором про переведення боргу № 03/ПГ від 02.04.2021.
Стягнуто з Дочірнього підприємства "Полум`я" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" - 3224,00 грн витрат по сплаті судового збору.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.М.ТРАНС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" - 3224,00 грн витрат по сплаті судового збору.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач-2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Б.М.ТРАНС" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Житомирської області від 15.07.2025 у справі № 906/939/23 (906/656/25) скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю “Поліссягаз” арбітражного керуючого Віскунова Олександра Віталійовича про визнання недійсним договору про переведення боргу та стягнення коштів - залишити без задоволення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає:
- суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що договір про переведення боргу має ознаки фраудаторності та має бути визнаний недійсним згідно із ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства;
- оскаржуваний договір про переведення боргу № 03/ПГ від 02.04.2021 ознакам/критеріям фраудаторного правочину не відповідає, оскільки: відсутні належні та допустимі докази, що договір про переведення боргу № 03/ПГ від 04.02.2021 укладено за наявності значної заборгованості та після пред`явлення до боржника позову про стягнення такої заборгованості; майно не було відчужено на підставі безоплатного правочину, оскільки наявна дебіторська заборгованість у розмірі 227 999,88 грн; договір не було укладено на користь пов`язаної особи (позивачем це не доведено, а судом не встановлено); після укладення договору про переведення боргу № 03/ПГ від 02.04.2021 у боржника наявне майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредиторами (наявна дебіторська заборгованість у розмірі 227 999,88 грн); 
- визнаючи договір недійсним, судом першої інстанції застосовано п. 2 ч. 1 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства;
- положення ч. 1 ст. 42 КУзПБ на відміну від ч. 2 ст. 42 КУзПБ містить таку вимогу для визнання договору недійсним як порушення прав боржника чи кредиторів, тому підозрілий період вчинення правочину не може бути єдиною підставою для визнання його недійсним;
- для застосування п. 2 ч. 1 ст. 42 КУзПБ позивачу необхідно довести, що оспорюваний правочин порушив права боржника або кредиторів та що внаслідок укладення цього правочину боржник став неплатоспроможним;
- позивачем не доведено, а судом не встановлено, що договір про переведення боргу № 03/ПГ від 02.04.2021 порушив права боржника чи кредиторів, з огляду на те, що фраудаторним може бути визнано як оплатний так і безоплатний правочин, однак, застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору;
- очевидно, що для мотивування кваліфікації оплатного правочину як фраудаторного недостатньо ствердження про наявність зловживання правом і наявність права вимоги. Таке мотивування має відбуватися через обґрунтування наявності/відсутності тих обставин, які дозволяють кваліфікувати правочин як вчинений на шкоду кредитору;
- важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна;
- метою оскарження фраудаторного правочину є повернути "активи" боржнику з метою звернення на них стягнення, щоб відбулося погашення боргу боржником, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину;
- згідно з умовами договору № 03/ПГ про переведення боргу від 02.04.2021, з урахуванням додаткової угоди від 02.04.2021, ДП "Полум`я" ПрАТ "Коростишівгаз" зобов`язаний сплатити ТОВ "Поліссягаз" 227 999,88 грн. ТОВ "Поліссягаз" набув право вимоги до ДП "Полум`я" ПАТ "Коростишівгаз" у розмірі 227 999,88 грн; відповідно договір є оплатним, який вчинено без заниження ціни;
- позивачем не доведено, що станом на даний час, у ТОВ "Поліссягаз" втрачена можливість у виконанні договору щодо стягнення коштів з ДП "Полум`я" ПрАТ "Коростишівгаз";
- у ТОВ "Поліссягаз" вже більше ніж чотири роки (з квітня 2021 року) наявна дебіторська заборгованість у розмірі 227 999,88 грн, яка є активом та за рахунок якого можливе погашення вимог кредиторів у справі № 906/939/23;
- жодних збитків чи негативних наслідків для кредиторів у справі № 906/939/23 укладений договір про переведення боргу не має;
- отже висновок суду, що нібито внаслідок взяття на себе виконання договору про переведення боргу ТОВ "Поліссягаз" стало неплатоспроможним перед іншими кредиторами є хибним та не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки майновий стан позивача є незмінним;
- обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (п. 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (п. 52));
- враховуючи вищевикладене, позивачу необхідно було звертатися до первісного боржника (ДП "Полум`я" ПрАТ "Коростишівгаз") з вимогою про сплату коштів у розмірі 227 999,88 грн за договором про переведення боргу, а не до кредитора, який належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, тобто позивачем невірно обраний спосіб захисту, пред`явивши неналежний позов до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у позові;
- дані обставини судом першої інстанції проігноровано та не надано належної правової оцінки;
- всупереч ч. 4 ст. 236 ГПК України судом першої інстанції не враховано практику Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, у зв`язку з чим було винесено незаконне та не обґрунтоване рішення;
- позивачем не доведено, а судом не встановлено, що внаслідок укладення договору про переведення боргу № 03/ПГ від 02.04.2021, боржник став неплатоспроможним;
- ДП "Полум`я" ПрАТ "Коростишівгаз" (первісний боржник) на момент вчинення правочину та на даний час є платоспроможним, але ні керівником ТОВ "Поліссягаз", ні ліквідатором не вживались будь-які заходи, спрямовані на стягнення заборгованості з дебітора – ДП "Полум`я" ПрАТ "Коростишівгаз".
Враховуючи вищенаведене, скаржник вважає, що договір про переведення боргу № 03/ПГ від 02.04.2021 не відповідає ознакам фраудаторного правочину, відсутність в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції оцінки аргументів відзиву на позовну заяву та умов договору про переведення боргу № 03/ПГ від 02.04.2021 разом із додатковою угодою та мотивів відхилення доданих до нього доказів не відповідає вимогам ч. 3 ст. 86 ГПК України, у зв`язку з чим оскаржуване рішення не можна визнати обґрунтованими, а висновки суду є передчасними, оскільки суд допустив неповне з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до винесення незаконного та не обґрунтованого рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу арбітражний керуючий просить апеляційну скаргу ТОВ «Б.М.Транс» залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Житомирської області від 15.07.2025 у справі №906/939/23 (906/656/25) залишити без змін.
У додаткових поясненнях арбітражний керуючий наводить доводи на підтвердження своєї позиції з врахуванням висновків викладених у постанові Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 17.02.2026 у справі №906/939/23 (906/656/25).
В судове засідання з`явився арбітражний керуючий.
Відповідачі не з`явилися, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені заздалегідь та належним чином, ухвалу суду надіслано до їх електронних кабінетів.
Таким чином, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду представників відповідачів, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, а тому, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників останніх, за наявними у справі доказами.
В судовому засіданні арбітражний керуючий заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві, додаткових поясненнях та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить відмовити в її задоволенні.
Заслухавши пояснення арбітражного керуючого, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
31.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Б.М.Транс" (суб`єкт ринку природного газу, продавець, відповідач-2) та Дочірнім підприємством "Полум`я" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (покупець, відповідач-1) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 09-04/21, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується передати у квітні 2021 року, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити на умовах цього договору природний газ для подальшої реалізації, в обсязі 30 000 м3.
Згідно з п. 2.2 договору, загальна сума договору складає 189 999,90 грн, крім того ПДВ (20 %) - 37 999,98 грн, разом з ПДВ 227 999,88 грн.
Пунктом 2.3 договору передбачено, що покупець виконує 100 % оплату за природний газ до 06.05.2021.
Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками. 
02.04.2021 між ДП "Полум`я" ПАТ "Коростишівгаз", як первісним боржником (надалі - відповідач-1), ТОВ "Поліссягаз", як новим боржником (надалі - позивач), та ТОВ "Б.М.ТРАНС", як кредитором (надалі - відповідач-2), укладено договір про переведення боргу № 03/ПГ в порядку ст. 520-522 ЦК України, згідно з п.1.1 якого в порядку та на умовах визначених цим договором первісний боржник переводить свій борг (обов`язки) за договором купівлі-продажу природного газу № 03/04-21 від 31.03.2021, укладеного між первісним боржником та кредитором, а новий боржник замінює первісного боржника у зобов`язані, що виникає із зазначеного вище договору, і приймає на себе обов`язки первісного боржника за договором купівлі-продажу природного газу № 03/04-21 від 31.03.2021 в межах суми, зазначеної в п.1.2 договору про переведення боргу № 03/ПГ від 02.04.2021.
Згідно з п.1.2 договору про переведення боргу первісний боржник перевів на нового боржника борг (грошове зобов`язання) у розмірі 227 999,88 грн у т.ч. ПДВ, що виник на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 03/03-21 від 31.03.2021, а новий боржник погодився виконати зазначене грошове зобов`язання перед кредитором. 
Кредитор не заперечив проти заміни первісного боржника новим боржником і, підписуючи договір про переведення боргу № 03/ПГ від 02.04.2021, дав свою згоду на відповідне переведення боргу (п. 1.3 договору про переведення боргу).
Відповідно до п. 2.4 договору сторони погодили, що новий боржник здійснює погашення заборгованості у розмірі, вказаному в п. 1.2 цього договору, перед кредитором у строк до 20.04.2021. 
02.04.2021 між ДП «Полум`я» ПАТ «Коростишівгаз» (первісний боржник), ТОВ «Поліссягаз» (новий боржник) та ТОВ «Б.М.ТРАНС» (кредитор) укладено Додаткову угоду до Договору № 03/ПГ про переведення боргу, якою сторони домовилось про наступне: 
1. Сторони дійшли згоди виключити п.2.6.1 Договору № 03/ПГ про переведення боргу від 02.04.2021. 
2. Сторони дійшли згоди доповнити Договір № 03/ПГ про переведення боргу від 02.04.2021 п. 1.4 наступного змісту: «За переведення боргу за основним договором первісний боржник сплачує новому боржнику суму у розмірі 227999,88 грн». 
3. Дана Додаткова Угода є невід`ємною частиною Договору № 03/ПГ про переведення боргу від 02.04.2021, яка складена у трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін. 
4. Будь-які зміни та доповнення до Додаткової Угоди здійснюються тільки у письмовій формі, за згодою сторін. 
02.04.2021 новим боржником ТОВ «Поліссягаз» проведено оплату на рахунок кредитора ТОВ «Б.М.ТРАНС» грошових коштів у розмірі 277 999,88 грн. 
Разом з тим 26.09.2023 Господарський суд Житомирської області своєю ухвалою, зокрема, відкрив провадження у справі №906/939/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз".
Постановою Господарського суду Житомирської області від 09.05.2024, серед іншого, визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором арбітражного керуючого Віскунова О.В. 
19.05.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" в особі ліквідатора Віскунова О.В. до Господарського суду Житомирської області надійшла позовна заява до Дочірнього підприємства "Полум`я" ПАТ по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.М.Транс" про визнання недійсним договору про переведення боргу та стягнення 227 999,88 грн, в обґрунтування якої позивач посилається на те, що боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.
Як зазначалося вище, рішенням Господарського суду Житомирської області від 15.07.2025 у справі №906/939/23 (906/656/25) позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" в особі ліквідатора Віскунова Олександра Віталійовича від 19.05.2025 - задоволено.
Визнано недійсним Договір про переведення боргу № 03/ПГ від 02.04.2021, укладений між Дочірнім підприємством "Полум`я" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз", Товариством з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Б.М.ТРАНС".
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.М.ТРАНС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" 227 999 грн 88 коп. сплачених за Договором про переведення боргу № 03/ПГ від 02.04.2021.
Стягнуто з Дочірнього підприємства "Полум`я" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" - 3224,00 грн витрат по сплаті судового збору.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.М.ТРАНС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" - 3224,00 грн витрат по сплаті судового збору.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.10.2025 у справі №906/939/23 (906/656/25) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.М.Транс" - залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Житомирської області від 15 липня 2025 року у справі №906/939/23 (906/656/25)-залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 17.02.2026 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.М.Транс" - задоволено частково. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.10.2025 у справі № 906/939/23 (906/656/25) - скасовано. Справу № 906/939/23 (906/656/25) направлено на новий розгляд до Північно-західного апеляційного господарського суду.
Так направляючи справу на новий розгляд Верховним Судом вказано наступне.
-судом першої інстанції не досліджувалось питання наявності негативних наслідків у вигляді порушення інтересів боржника або кредиторів, та з боку сторін оскаржуваних правочинів зловживання правом. Інформація наведена у загальному висновку фінансового аналізу ТОВ "Поліссягаз", який має оцінюватися судом у поєднанні з іншими доказами та бути доступним всім учасникам цієї справи.
-погоджуючись з висновком суду першої інстанції про те, що станом на момент укладання договору про переведення боргу у 2021 році у ТОВ "Поліссягаз" був критичний фінансовий стан та існувала заборгованість перед кредиторами, суд апеляційної інстанції на доказ такого процитував постанову від 09.05.2025 щодо загального висновку фінансового аналізу ТОВ "Поліссягаз" за період з 2019 по 2021 рік, здійсненого розпорядником майна, застосувавши приписи статті 75 ГПК України.
- фінансовий аналіз - вивчення фінансових показників діяльності організації. Аналіз фінансового становища в стадії банкрутства дозволяє встановити платоспроможність підприємства, його витрати.
- звіт за результатами проведеного аналізу фінансово-господарського стану боржника, не є безумовним доказом фраудаторності опореного правочину, оскільки встановлення ознак фраудаторності належить до дискреційних повноважень суду, які здійснюються судом за результатами сукупної оцінки всіх наявних у справі доказів, в тому числі й цього звіту, який є лише одним із засобів доказування.
- суд апеляційної інстанції не здійснив належного дослідження сукупності наявних в матеріалах справи доказів, з урахуванням правил та критеріїв оцінки доказів, визначених ГПК України, обмежившись цитуванням встановлених судом першої інстанції обставин та констатацією того, що за умовами договору про переведення боргу ТОВ "Поліссягаз" прийняло на себе зобов`язання перед ДП "Полум`я" ПАТ по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" та ТОВ "Б.М.Транс" і всупереч власним фінансовим інтересам набуло обов`язку сплатити заборгованість у розмірі 227 999,88 грн за третю особу, тому такий правочин не відповідає критеріям розумності.
- висновки апеляційного господарського суду не ґрунтуються на належному виконанні вимог статей 86, 236, 269, 282 ГПК України щодо оцінки доводів учасників справи, наявних у справі та додатково поданих доказів, всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а також з урахуванням актуальних висновків Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права в подібних правовідносинах, зокрема тих, на які посилається скаржник, а саме щодо фінансового стану боржника, розміру його зобов`язань та активів станом на момент укладення оспорюваних правочинів, а також обставини щодо того, чи боржник взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним та щодо того, чи виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим внаслідок укладення оспорюваних правочинів.
Під час нового розгляду справи, колегія суддів з врахуванням вказівок Верховного Суду зазначає таке.
Частиною 2 статті 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно частини 1 статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема судовий захист цивільного права та інтересу.
Статтею статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів (стаття 16 ЦК України).
При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Згідно частини 6 статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Згідно статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Банкрутство за своєю природою є особливим правовим механізмом врегулювання відносин між неплатоспроможним боржником та його кредиторами, правове регулювання якого регламентовано КУзПБ з 21.10.2019, а до вступу в дію цього Кодексу - Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 19.01.2013, що втратив чинність 21.10.2019, які визначають особливості провадження у справах про банкрутство, тобто є спеціальними та мають пріоритет у застосуванні при розгляді цих справ порівняно з іншими нормами законодавства.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (висновки, сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18).
Поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними (рішення ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" (Doran v. Ireland)).
У рішенні від 05.04.2005 у справі "Афанасьєв проти України" ЄСПЛ зазначав, що засіб захисту, що вимагається, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.
Насамперед це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні спеціальних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.
Розгляд та захист порушених справ у межах справи про банкрутство має певні характерні особливості, що відрізняються від позовного провадження. Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.
До таких засобів віднесено інститут визнання недійсними правочинів боржника та спростування майнових дій боржника у межах справи про банкрутство, закріплений у статті 42 КУзПБ, який є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності.
Вказана норма направлена на захист прав та інтересів кредиторів та створює умови для максимально можливого задоволення грошових вимог за рахунок майна боржника.
Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, статтею 20 ГК України. Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України).
Частиною першою ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
За загальним правилом, у спорі про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (див. висновки сформовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №905/1227/17, від 02.10.2019 у справі № 587/2331/16-ц, від 22.10.2019 у справі №911/2129/17, від 19.11.2019 у справі № 918/204/18).
Позивач правовою підставою заявлених вимог визначив приписи статті 42 КУзПБ.
Як зазначалося вище, розгляд та захист порушених справ у межах справи про банкрутство має певні характерні особливості, що відрізняються від позовного провадження. Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.
Одним із способів захисту порушених справ у межах справи про банкрутство є визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство, який закріплено у статті 42 КУзПБ, і який є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності.
Згідно з частиною першою статті 42 КУзПБ правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування (частина друга статті 42 КУзПБ).
Таким чином, законодавство у сфері банкрутства містить спеціальні та додаткові, порівняно із нормами Цивільного кодексу України, підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, і застосовуються тоді коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, який врегульовано законодавством про банкрутство.
На відміну від Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, законодавство про банкрутство (стаття 42 КУзПБ) не визначає вимоги до укладеного правочину, а встановлює спеціальні правила та врегульовує процедуру визнання недійсними правочинів (договорів), укладених боржником, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, та містить спеціальні положення щодо строків (сумнівного періоду протягом якого боржник вчиняє правочини), суб`єктів (осіб, які мають ініціювати право визнання договорів недійсними) і переліку підстав, за наявності яких можна визнавати правочини недійсними.
Крім того, слід вказати, що з огляду на сферу регулювання законодавства про банкрутство, загалом і за змістом вищевказаних норм, вони є спеціальними щодо загальновстановлених Цивільним кодексом України підстав для визнання правочинів недійсними. Тобто ці норми передбачають спеціальні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом, та особливі наслідки задоволення вимог, заявлених в порядку норм законодавства про банкрутство.
Разом з тим, при вирішенні даного спору про спростування майнових дій боржника шляхом визнання правочинів недійсними та стягнення коштів, колегія суддів вважає за необхідне врахувати правову позицію, викладену в постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19). У вказаній справі судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/2030/19 (905/2445/19) дійшла таких висновків:
- фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку;
- фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин;
- формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог. Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути: момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі; контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи); щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися;
- вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17);
- особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може;
- боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності), після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора;
- будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (див. висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17), від 28.07.2022 у справі № 902/1023/19 (902/1243/20)).
Отже, судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що здійснюється між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам, тому такий правочин може бути визнаний недійсним в порядку позовного провадження у межах справи про банкрутство відповідно до статті 7 КУзПБ, з урахуванням пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та частин третьої, шостої статті 13 ЦК України з підстав недопустимості зловживання правом.
Звернення в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсними правочинів боржника можливе як на підставі загальних засад цивільного законодавства (в силу недопустимості зловживання правом) так і на підставі спеціальної норми, передбаченої КУзПБ. Зазначені способи є належними способами захисту, які, з урахуванням обставин справи, гарантують практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.
Водночас, формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.
Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути:
- момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж трьох років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови у забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі;
- контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);
- щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.
Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).
Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.
Крім того, суд звертає увагу, що метою доброчесного боржника повинне бути добросовісне виконання всіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надання своєчасного та справедливого задоволення (сатисфакції) прав і правомірних інтересів кредитора, зокрема у процедурі банкрутства.
Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).
Укладення фраудаторних договорів є характерним для боржників у процедурах банкрутства, позаяк неплатоспроможність боржника означає ситуацію, коли не вистачає коштів для задоволення всіх вимог кредиторів і, діючи недобросовісно, боржник намагається створити переваги для задоволення вимог "дружнього" кредитора на шкоду іншим своїм кредиторам, порушивши встановлену законом черговість або пропорційність задоволення вимог окремого класу кредиторів.
Вчинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів.
Для класифікації правочину як фраудаторного має значення фактична участь боржника у ньому як одного з учасників вольових дій, направлених на виведення майна боржника з метою незадоволення вимог одного або декількох його кредиторів у легальній судовій процедурі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20).
Однією із форм такої участі боржника є вчинення ним, за наявності в нього невиконаних зобов`язань та заборгованості перед іншими кредиторами, правочину задля нарощування обсягу наявних кредиторських зобов`язань та в майбутнього формування кредиторської заборгованості із заінтересованим кредитором (так званий "дружній кредитор").
Правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.
Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди кредиторам, ухилення від виконання зобов`язань перед кредиторами є очевидним використанням приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню ("вживанням права на зло").
За цих умов недійсність договору як приватно-правова категорія є інструментом, який покликаний не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.
Як зазначалося вище, предметом судового розгляду, в межах справи про банкрутство ТОВ "Поліссягаз", є вимоги ТОВ "Поліссягаз" в особі ліквідатора Віскунова О.В. до ДП "Полум`я" ПАТ по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" та ТОВ "Б.М.Транс" про визнання недійсним договору про переведення боргу та стягнення 227 999,88 грн.
Ліквідатор в обґрунтування заявлених вимог посилається на частини 1, 2 статті 42 КУзПБ, вважає, що внаслідок укладення ТОВ "Поліссягаз" оспорюваного договору про переведення боргу №03/ПГ від 02.04.2021 останнє стало зобов`язаною стороною та безоплатно прийняло на себе зобов`язання з виплати боргу третьої особи в розмірі 227 999,88грн. На переконання арбітражного керуючого, Договір має ознаки фраудаторного.
Колегія суддів зауважує, що приймаючи оскаржене рішення про задоволення позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що Договір про переведення боргу має ознаки фраудаторності та підлягає визнанню недійсним згідно із статтею 42 Кодексу України з процедур банкрутства, а саме: боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.
При цьому, посилаючись на загальний висновок фінансового аналізу ТОВ "Поліссягаз", який міститься в матеріалах справи № 906/939/23 (відсутній в матеріалах справи позовного провадження № 906/656/25), вказав на те, що станом на момент укладання Договору про переведення боргу в 2021 році у ТОВ "Поліссягаз" був критичний фінансовий стан та існувала заборгованість перед кредиторами.
Проте суд апеляційної інстанції не погоджується із таким висновком з огляду на таке.
Отже, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст.509 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
У відповідності до ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
За ст.ст. 521-522 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу. Новий боржник у зобов`язанні має право висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Пунктом 1 статті 628 ЦК України унормовано, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Як зазначалося вище, 02.04.2021 між ДП "Полум`я" ПАТ по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" («Первісний боржник») та ТОВ "Поліссягаз" («Новий боржник») та ТОВ "Б.М.Транс" було укладено договір №03/ПГ про переведення боргу.
Згідно п.1.1. Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний боржник переводить свій борг (обов`язки) за Договором купівлі-продажу природного газу №03/04-21 від 31.03.2021 року, укладеним між Первісним боржником та Кредитором, а Новий боржник замінює Первісного боржника у зобов`язанні, що виникає із зазначеного вище Договору (надалі іменується «Основний договір»), і приймає на себе обов`язки Первісного боржника за Основним договором в межах суми, зазначеної в п.1.2. цього Договору.
Згідно п.1.2. Договору Первісний боржник переводить на Нового боржника борг (грошове зобов`язання) у розмірі 227 999,88 (Двісті двадцять сім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять грн 88 коп.), у т.ч. ПДВ, що виник на підставі Основного договору, а Новий боржник погоджується виконати зазначене грошове зобов`язання перед Кредитором.
Згідно п.1.3. Договору Кредитор не заперечує проти заміни Первісного боржника Новим боржником в Основному договорі і, підписуючи зі своєї сторони цей Договір, дає свою згоду на відповідне переведення боргу в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
Згідно п.2.4. Договору Сторони погодили, що Новий Боржник здійснює погашення заборгованості у розмірі, вказаному в п. 1.2 цього Договору, перед Кредитором у строк до 20 квітня 2021 року.
Даний договір спочатку було укладено з описками у п.2.4. замість дати «20 травня 2021 року» було вказано «20 квітня 2018 року» та у п.2.6.1. замість суми «227 999,88 грн» було вказано «264 250,00 грн».
У зв`язку з чим, було підписано нову редакцію Договору №03/ПГ про переведення боргу від 02.04.2021 з усуненням даних описок.
02.04.2021 між ДП "Полум`я" ПАТ по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" («Первісний боржник») та ТОВ "Поліссягаз" («Новий боржник») та ТОВ "Б.М.Транс" було укладено Додаткову угоду до договору №03/ПГ про переведення боргу. Якою сторони домовилось про наступне:
1.Сторони дійшли згоди виключити п.2.6.1. договору №03/ПГ про переведення боргу від 02.04.2021.
2.Сторони дійшли згоди доповнити договір №03/ПГ про переведення боргу від 02.04.2021 п.1.4. наступного змісту: «За переведення боргу за Основним договором Первісний боржник сплачує Новому боржнику суму у розмірі 227999,88 (Двісті двадцять вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять грн. 88 коп.).»
3.Дана Додаткова Угода є невід`ємною частиною договору №03/ПГ про переведення боргу від 02.04.2021 року, яка складена у трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із Сторін.
4.Будь-які зміни та доповнення до Додаткової угоди здійснюються тільки у письмовій формі, за згодою сторін.
02.04.2021 Новим боржником ТОВ "Поліссягаз" було проведено оплату на рахунок Кредитора ТОВ "Б.М.Транс" грошових коштів у розмірі 277 999,88 грн.
Таким чином, відповідно до умов Договору №03/ПГ про переведення боргу від 02.04.2021, з урахуванням Додаткової угоди від 02.04.2021, ДП "Полум`я" ПАТ по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" зобов`язаний сплатити ТОВ "Поліссягаз" суму у розмірі 227 999,88 грн.
ТОВ "Поліссягаз" набув право вимоги до ДП "Полум`я" ПАТ по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" у розмірі 227 999,88 грн. Даний договір породжує право на стягнення з ДП «Полум`я» ПрАТ «Користишівгаз» грошових коштів у розмірі 227 999,88 грн. Відповідно договір є оплатним. Та вчинено без заниження ціни.
При цьому, як зазначає скаржник, у ТОВ "Поліссягаз" вже більше ніж чотири роки (з квітня 2021 року) наявна дебіторська заборгованість у розмірі 227 999,88 грн, яка є активом та за рахунок якого можливе погашення вимог кредиторів у справі №906/939/23. Жодних збитків чи негативних наслідків для кредиторів у справі №906/939/23 укладений Договір про переведення боргу не має.
Отже, висновок суду, що внаслідок взяття на себе виконання договору про переведення боргу ТОВ "Поліссягаз" стало неплатоспроможним перед іншими кредиторами є помилковим та не відповідає дійсним обставинам справи. 
Крім того, на переконання суду апеляційної інстанції, позивачем не доведено, що внаслідок укладення Договору про переведення боргу №03/ПГ від 02.04.2021, боржник став неплатоспроможним, з огляду на наступне.
Відповідно до п.п.2,4 ч.3 ст.2 ГПК України «Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 4) змагальність сторін».
Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які би свідчили про причинно- наслідковий зв`язок, між укладенням оспорюваного Договору та неплатоспроможністю боржника.
Вимоги за Договором про переведення боргу №03/ПГ від 02.04.2021 не є задавненими, строки позовної давності за кредиторськими вимогами не минули, Дочірнє підприємство «Полум`я» ПрАТ «Коростишівгаз» (первісний боржник) на момент вчинення правочину та на даний час є платоспроможним.
Згідно з відомостями, що містяться системі Опендатабот за посиланням: https://opendatabot.Ua/c/24704776, дохід підприємства: за 2021 рік (на момент укладення Договору) Дочірнє підприємство «Полум`я» ПрАТ «Коростишівгаз» (код ЄДРПОУ: 24704776) склав: 8 177 000 грн. Активи підприємства становлять: 2 129 000 грн. Станом на 2024 рік, дохід підприємства Дочірнє підприємство «Полум`я» ПрАТ «Коростишівгаз» (код ЄДРПОУ: 24704776) склав: 523 000 грн. Активи підприємства становлять: 275 000 грн.
Отже, на момент укладення оспорюваного Договору боржник (Дочірне підприємство «Полум`я» ПрАТ «Користишівгаз») був платоспроможним.
Однак, у матеріалах справи відсутні будь які звернення керівника ТОВ «Поліссягаз», чи ліквідатора спрямовані на стягнення заборгованості з дебітора - Дочірнє підприємство «Полум`я» ПрАТ «Користишівгаз».
Щодо врахування судом першої інстанції висновку фінансового аналізу ТОВ «Поліссягаз», який міститься в матеріалах справи №906/939/23, то колегія суддів зауважує, що з нього не вбачається, що саме укладений договір про переведення боргу призвів до критичного фінансового стану підприємства, доказів про наявність існуючої заборгованості перед кредиторами на момент укладення оспореного договору матеріали справи не містять.
Крім того, колегія суддів бере до уваги, що у постанові від 29.05.2025 по справі №922/4391/23 (922/2216/24) Верховний Суд звернув увагу, що недійсними можуть бути визнані не всі без винятку правочини боржника, укладені у "підозрілий період", а лише ті, обґрунтованість визнання недійсними яких передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 42 КУПБ. 
Аналіз частин першої та другої статті 42 КУзПБ дозволяє дійти висновку про те, що її зміст визначає різні підстави для визнання правочину недійсним.
Так, відповідно до частини першої статті 42 КУзПБ необхідною умовою для визнання правочину недійсним, з підстав передбачених у ній, є встановлення обставин щодо порушення прав боржника або кредиторів внаслідок укладення такого правочину.
Тоді як частиною другою статті 42 КУзПБ не встановлено додаткових умов для визнання правочину недійсним, з підстав передбачених у ній, а визначено окремі, самостійні підстави для визнання недійсними відповідних правочинів.
Отже необхідною умовою для визнання правочину недійсним в цьому випадку, є встановлення обставин щодо порушення прав боржника або кредиторів внаслідок укладення такого правочину.
Категорія фраудаторності у галузі банкрутства спрямована на недопущення недобросовісного виведення активів з метою уникнення відповідальності цим майном перед кредиторами, зважаючи, що частина 2 статті 96 ЦК України вимагає, щоби юридична особа відповідала за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. 
Можна розмежувати також критерії фраудаторності: 
об`єктивний - коли вчиняється правочин цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку за наявності існуючої вже заборгованості; 
суб`єктивний - усвідомлення боржником появи боргу в результаті укладення правочину, що повинно аналізуватися через призму економічної мети договору, сумлінність та добросовісність дій боржника, які мають бути спрямовані на погашення боргу, а не навпаки, на неможливість виконання зобов`язання.
Отже, позивачем не доведено ознак фраудаторності договору про переведення боргу, оскільки: 1) не доведено умислу сторін на ухилення від виконання зобов`язань перед кредиторами; 2) відсутні докази неплатоспроможності боржника внаслідок укладення правочину; 3) договір про переведення боргу укладено відповідно до законодавства без порушення принципів цивільного права.
Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено, що Договір №03/ПГ про переведення боргу від 02.04.2021 в розумінні приписів ст. 42 КУзПБ містить ознаки фраудаторного, зокрема, що боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог, що мало б наслідком визнання спірного договору недійсним в розумінні приписів ст. 42 КУзПБ.
Фактів настання для позивача будь-яких негативних економічних наслідків внаслідок саме укладення даного правочину матеріали справи не містять.
Позивачем не наведено ґрунтовних доказів в підтвердження очевидності недобросовісних дій сторін при укладенні оспореного договору, як не доведене належними, достовірними доказами й зловживання правом, чого не допускають приписи ч. 3 ст. 13 ЦК України.
При цьому, на переконання колегії суддів матеріалами справи не підтверджено, що спірний договір укладений для неправомірної мети, направленої на відмову від майнового активу боржника, а саме коштів та погіршення його фінансового становища, і, як результат, завдання шкоди кредиторам.
Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс ймовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Обставина, про яку стверджує сторона, підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.).
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює потребу співставлення судом доказів. Отже, з введенням у дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (частини перша - друга статті 80 ГПК України).
За частиною четвертою статті 80 ГПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому господарському процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи (постанова Верховного Суду від 30.03.2023 у справі № 905/2307/21 (905/496/22).
Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не наводиться жодних обґрунтованих обставин визнання договору про переведення боргу від 02.04.2021 недійсним в розумінні приписів ст. 42 КУзПБ у чому конкретно полягає неправомірність дій позивача та відповідача при укладенні оспореного договору, та якими доказами це підтверджується та відповідно стягнення коштів.
З урахуванням наведених обставин, з огляду на наявні в матеріалах справи докази, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що в даному випадку за визначеними в своїй сукупності критеріями відсутні ознаки недійсності та фраудаторності оспорюваного договору про переведення боргу.
Згідно із п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За наведеного апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржене рішення скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Крім того, відповідно до ст. 129 ГПК України у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги судовий збір за її подачу підлягає стягненню з позивача на користь відповідача, а також судовий збір за подачу касаційної скарги підлягає стягненню з позивача на користь відповідача. 

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.М.Транс" на рішення Господарського суду Житомирської області від 15.07.2025 у справі № 906/939/23 (906/656/25) задоволити. 
2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 15.07.2025 по справі №906/939/23 (№906/656/25) скасувати. 
3. Прийняти нове рішення. У задоволенні позову ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліссягаз» арбітражного керуючого Віскунова Олександра Віталійовича про визнання недійсним договору про переведення боргу та стягнення коштів відмовити.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" (12501, Житомирська область, м.Коростишів, вул. Київська, б.55; код ЄДРПОУ 39809534) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.М.ТРАНС" (03035, м.Київ, пл.Солом`янська, буд.2, офіс 507; код ЄДРПОУ 41133626) судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 7737,59 грн.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" (12501, Житомирська область, м.Коростишів, вул. Київська, б.55; код ЄДРПОУ 39809534) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.М.ТРАНС" (03035, м.Київ, пл.Солом`янська, буд.2, офіс 507; код ЄДРПОУ 41133626) судовий збір за подачу касаційної скарги в сумі 10316,80 грн.
6. Доручити Господарському суду Житомирської області видати накази на виконання вказаної постанови.
7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, встановленому ст. 286-291 ГПК України.
8. Справу № 906/939/23 (906/656/25) повернути до Господарського суду Житомирської області. 

Повний текст постанови складений "30" квітня 2026 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В. 

Суддя   Романюк Ю.Г. 

Суддя   Гудак А.В.