УХВАЛА

01 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 855/1/23
адміністративне провадження № К/990/21577/26 

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Дашутіна І. В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2026 року у справі № 855/1/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання нечинними постанов, 
установив:
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив
- визнати право на належне виконання відповідачем зобов`язання діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 6 та 19 Конституції) (право на законослухнянність відповідача);
- визнати нечинною постанову НКРЕКП від 08 квітня 2020 року № 767 "Про затвердження Порядку формування тарифів на послугу з постачання гарячої води" з дня її прийняття та визнати протиправними дії щодо прийняття вказаної постанови;
- визнати постанову НКРЕКП від 31 березня 2015 року № 1171 "Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг" чинною в редакції до 24 січня 2017 року виключно;
- визнати постанови НКРЕКП від 24 січня 2017 року № 58, від 16 березня 2017 року № 279, від 11 травня 2017 року № 639, від 31 травня 2017 року № 712, від 06 червня 2017 року № 743, від 15 червня 2017 року № 784, від 04 липня 2017 року № 873, від 05 жовтня 2017 року № 1206, від 07 листопада 2017 року № 1370, від 09 листопада 2017 року № 1392, від 28 грудня 2017 року № 1536, від 25 січня 2018 року № 106, від 15 лютого 2018 року № 187, від 27 лютого 2018 року № 240, від 02 березня 2018 року № 271, від 06 березня 2018 року № 285, від 22 березня 2018 року № 341, від 14 червня 2018 року № 405, від 19 червня 2018 року № 484, від 07 серпня 2018 року № 820, від 21 серпня 2018 року № 879, від 18 жовтня 2018 року № 1227, від 30 жовтня 2018 року № 1289, від 10 грудня 2018 року № 1738, № 1740, № 1743, № 1746, № 1749, № 1750, № 1752, № 1755, № 1758, № 1759, № 1762, № 1763, № 1766, № 1769, № 1772, № 1775, № 1776, № 1777, № 1813, від 11 грудня 2018 року № 1799, № 1802, № 1805, № 1808, № 1811, № 1823, № 1824, від 05 лютого 2019 року № 150, № 153, від 12 квітня 2019 року № 550, "Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31 березня 2015 року № 1171" нечинними з моменту їх прийняття та визнати протиправними дії щодо прийняття вказаних постанов;
- визнати, що вищевказаними діями відповідач порушив право позивача на його законослухняність і тим самим порушив права споживача сплачувати житлово-комунальні послуги (ЖКП) за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства;
- визнати нанесення моральної шкоди діями відповідача;
- стягнути з державного бюджету України на користь позивача грошову суму в розмірі 10 000 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року відмовлено в задоволені позову.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2026 року зазначене рішення суду першої інстанції змінено в мотивувальній частині. В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року залишено без змін.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2026 року у справі № 855/1/23.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
Проаналізувавши касаційну скаргу скаржника, Судом встановлено, що позивач підставами касаційного оскарження вказує пункт 1 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України. 
Щодо пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, то Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
При цьому, Верховний Суд звертає увагу скаржника, що норма права, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанцій у межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку автора касаційної скарги, неправильно.
При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
При вирішенні питання подібності правовідносин у судових справах, Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 конкретизувала, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (п. 39).
У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.
Верховний Суд зауважує, що в постанові від 07 жовтня 2019 року у справі № 826/15733/15, на яку посилається скаржник, не застосовувався Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».
Отже, підстави касаційного оскарження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України у частині посилання на постанову Верховного Суду та неправильне застосування норми матеріального права не доведені, оскільки правовідносини у порівнюваних справах не є подібними, а норма права, на яку посилається скаржник, не застосовувалася Верховним Судом та відповідно Верховний Суд не робив висновки щодо застосування вказаного закону.
Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстави касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Крім того, позивач підставою касаційного оскарження судових рішень зазначає, пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме пункт 1 частини другої статті 353 КАС України.
Верховний Суд звертає увагу скаржника, частиною другою статті 353 КАС України встановлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо зокрема:
1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку про те, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України. Тобто, указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження. 
За відсутності обґрунтованих підстав визначених пунктом 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України суд позбавлений можливості прийняти доводи скаржника щодо наявності підстави передбаченої пунктом 4 частини 4 статті 328 КАС України, в частині не дослідження доказів.
Водночас, касаційна скарга не містить обґрунтованих підстав визначених пунктом 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Також, посилаючись на пункт 4 частини третьої статті 353 КАС України, скаржник не обґрунтовує, що суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить належним чином обґрунтованих підстав касаційного оскарження.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 44, 328, 330, 332 КАС України,
постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2026 року у справі № 855/1/23 - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя	І.В. Дашутін