Справа № 167/1288/25
Номер провадження 2/167/92/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

12 червня 2026 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:
головуючої судді Шептицької Н.В.,
з участю:
секретаря судового засідання Ващук О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі – позивач, ТОВ) до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:

1. Стислий виклад позовних вимог.

19.11.2025 року ТОВ звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.01.2025 року між сторонами укладено Кредитний договір (оферти) №14.01.2025-100002072 (далі - Договір), згідно умов якого відповідачу надано кредит на наступних умовах:
- дата видачі кредиту: 14.01.2025 року;
- сума кредиту: 10 000,00 грн;
- строк, на який надається кредит: 155 днів;
- дата повернення кредиту: 17.06.2025 року;
- продовження строку кредитування не передбачено;
- процента ставка: фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку;
- комісія з наданням кредиту: 9% від суми кредиту та дорівнює 900,00 грн;
- неустойка: 150 грн, що нараховується за кожен день невиконання зобов`язань.
Відповідно до Договору та квитанції про перерахунок коштів позивачем надано відповідачу кредит у розмірі 10 000,00 гривень. Відповідач отримав кредитні кошти 14.01.2025 року. 
Таким чином, ТОВ свої зобов`зання за Договором виконав в повному обсязі.
Відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконував: 14.02.2025 року сплатив 4 150,00 грн, 20.04.2025 року – 9000,00 грн, 10.06.2025 року – 5 400,00 грн, 10.07.2025 року – 1 550,00 грн, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 10 000,00 грн, що складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8450,00 грн; заборгованості за процентами в розмірі 1550,00 грн, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача, а також судові витрати по справі.
Позовна заява подана через систему «Електронний суд».

2. Рух справи в суді.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2025 року, справа передана на розгляд головуючому судді Шептицькій Н.В. (ас 30).
24.11.2025 року з ЄДДР встановлено місце реєстрації відповідача (ас 32), оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності даної категорії справ, згідно ч.1 ст.27 ЦПК України.
Ухвалою головуючої судді від 24.11.2025 року позовна заява ТОВ була залишена без руху і позивачу наданий строк для усунення недоліку (ас 33-35), яка 28.11.2025 року була виконана ТОВ (ас 39-44).
Ухвалою головуючої судді від 28.11.2026 року позовна заява була прийнята до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні (ас 46-47).
Ухвалою суду від 23.12.2025 року розгляд справи відкладено (ас 56-57).
Ухвалою суду від 26.01.2026 року розгляд справи відкладено (ас 67-68).

Представник позивача і відповідач в судове засідання не з`явились.
Представник позивача в позовній заяві зазначила про розгляд справи у її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (ас 7зв).
Відповідач був вчасно і належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, зокрема і через неодноразові оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ас 62, 73, 89)). Відзиву на позовну заяву не подав.
Суд ухвалив: проводити заочний розгляд справи у відсутності учасників справи, згідно ч.ч.8, 11 ст.128, ч.10 ст.130, ч.ч.1, 4 ст.223, ч.1 ст.279 ЦПК України, на підставі ст.280 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття рішення у цій справі є 12.06.2026 року - дата складення повного судового рішення.

3. Встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази на їх підтвердження.

Дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, суд встановив наступне.
В судовому засіданні встановлено, що 14.01.2025 року між сторонами укладено Кредитний договір (оферти) №14.01.2025-100002072, згідно умов якого відповідачу надано кредит на наступних умовах:
- дата видачі кредиту: 14.01.2025 року;
- сума кредиту: 10 000,00 грн;
- строк, на який надається кредит: 155 днів;
- дата повернення кредиту: 17.06.2025 року;
- продовження строку кредитування не передбачено;
- процента ставка: фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку;
- комісія з наданням кредиту: 9% від суми кредиту та дорівнює 900,00 грн;
- комісія за обслуговування кредитної заборгованості: по 900,00 грн за 2-й і 3-й чергові періоди користування кредитом;
- неустойка: 150 грн, що нараховується за кожен день невиконання зобов`язань.
Відповідач підписала Договір ЕЦП – одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору: Е289.
Відповідно до Договору та квитанції про перерахунок коштів позивачем надано відповідачу кредит у розмірі 10 000,00 гривень. Відповідач отримав кредитні кошти 14.01.2025 року. 
ТОВ свої зобов`зання за Договором виконав в повному обсязі і перерахував відповідачу 10 000,00 грн на його картковий рахунок № НОМЕР_1 .
В судовому засіданні, зі змісту позовної заяви, встановлено, що відповідач сплатив: 14.02.2025 року - 4 150,00 грн, 20.04.2025 року – 9000,00 грн, 10.06.2025 року – 5 400,00 грн, 10.07.2025 року – 1 550,00 грн, у зв`язку з чим ТОВ нарахував заборгованість у розмірі 10 000,00 грн, що складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8450,00 грн; заборгованості за процентами в розмірі 1550,00 грн, що нараховані за період з 14.01.2025 року по 17.06.2025 року.

Встановлені обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами: довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором (ас 12), договором про надання послуг з переказу коштів №ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024 року (ас 15-17), паспортом споживчого кредиту (ас 18-20), пропозицією про укладення кредитного договору з додатками (ас 20зв-26), інформацією з центрального вузла Системи BankID НБУ (ас 27зв), повідомленням ТОВ «УПР» (ас 28).

Відповідач встановлені обставини не заперечив та не спростував, хоча суд надав йому таку можливість.

4. Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем за Договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.

5. Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
За змістом ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4 ст.203 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.627 ЦК України та ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно ч.1 ст.212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України).
Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно п.6 ч.1 ст.3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону).
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).
Згідно ч.6 ст.11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Згідно ст.64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.
Згідно частиною першою ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч.1 ст.1056-1 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1); жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

6. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що 14.01.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено Договір, який підписаний електронним підписом відповідача шляхом відтворення одноразового ідентифікатора Е289. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит в розмірі 10 000,00 грн, який він зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування ним на визначених у кредитному Договорі умовах.
Позивачем доведено, що відповідачу було видано на 155 днів кредитні кошти у розмірі 10 000,00 грн шляхом перерахування на платіжну карту № НОМЕР_1 , яка була вказана відповідачем в заявці від 14.01.2025 року (ас 23зв).
Однак, відповідач належним чином взяті на себе обов`язки за Договором не виконав, чим допустив заборгованість перед позивачем, розмір якої суд визначає наступним чином.
Перший черговий період користування кредитом: 14.01.2025-13.02.2025, тобто 31 календарний день. Загальний розмір процентів: 10000,00 грн х 1% х 31 к.д. = 3100,00 гривень. З урахуванням комісії – 900,00 грн відповідач мав сплатити 4000,00 грн. Відповідач 14.02.2025 року сплатив 4150,00 грн, тому тіло кредиту становить 9 850,00 гривень.
Другий період користування кредитом: 14.02.2025-16.03.2025, тобто 31 календарний день. Загальний розмір процентів: 9 850,00 грн х 1% х 31 к.д. = 3 053,50 грн, які відповідач мав сплатити 16.03.2025 року, але не сплатив.
Третій період користування кредитом: 17.03.2025 – 16.04.2025, тобто 31 календарний день. Загальний розмір процентів: 9 850,00 грн х 1% х 31 к.д. = 3 053,50 грн, які відповідач мав сплатити 16.04.2025 року, але не сплатив.
Відповідач 20.04.2025 року сплатив 9000,00 грн, з яких: 3 053,50 грн х 2 = 6 107,00 грн – це заборгованість по процентах за період з 14.02.2025 року по 16.04.2025 року і з 17.04.2025 року по 20.04.2025 року сплачена заборгованість за процентами: 9 850,00 грн х 1% х 4 к.д. = 394,00 грн. Таким чином, за період з 14.02.2025 року по 20.04.2025 року з тіла кредиту 9 850,00 грн нараховано і сплачено: 6 107,00 грн + 394,00 грн = 6 501,00 гривень. За таких обставин, з 21.04.2025 року заборгованість за тілом кредиту становить: 9 850,00 грн – (9000,00 грн - 6 501,00 грн) = 7 351,00 гривень.
Четверний період користування кредитом: 21.04.2025 – 17.05.2025, тобто 27 календарних днів. Загальний розмір процентів: 7 351,00 грн х 1% х 27 к.д. = 1 984,77 грн, які відповідач мав сплатити 17.05.2025 року, але не сплатив.
Враховуючи сплату 10.06.2025 року відповідачем 5 400,00 грн, суд рахує наступний період нарахування процентів за користування тілом кредиту в сумі 7 351,00 грн з 18.05.2025 року по 10.06.2025 року включно, тобто 24 календарні дні: 7 351,00 грн х 1% х 24 к.д. = 1 764,24 гривень.
Тобто за період з 21.04.2025 року по 10.06.2025 року з тіла кредиту 7 351,00 грн за 51 к.д. відповідач мав сплатити: 7 351,00 грн х 1%х 51 к.д. = 3 749,01 грн (1 984,77 грн + 1 764,24 грн).
З урахуванням сплати 10.06.2025 року 5 400,00 грн, розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту становить: 7 351,00 грн – (5 400,00 грн - 3 749,01 грн) = 5 700,01 гривень.
П`ятий період користування кредитом: 11.06.2025 – 17.06.2025, тобто 7 календарних днів. Загальний розмір процентів: 5 700,01 грн х 1% х 7 к.д. = 399,00 гривень.
Враховуючи сплату 10.07.2025 року відповідачем 1 550,00 грн, загальний розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту становить: 5 700,01 грн – (1 550,00 грн - 399,00 грн) = 4 549,01 гривень.
Таким чином, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за тілом кредиту за Договором в сумі 4 549,01 гривень і відсутня заборгованість за процентами.

При цьому, суд зауважує, що нарахування ТОВ комісії за обслуговування кредитної заборгованості в сумі: 900,00 грн х 2 = 1800,00 грн є безпідставним, виходячи з наступного.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечитьЗакону України «Про споживче кредитування».
Положення ч.ч.1, 2, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування»залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» передбачив право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування. Але законодавство визначає і низку пов`язаних із цим обмежень для банку.
На виконання вимог, у тому числі п.4 ч.1 ст.1 та ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанова Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п.5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Частинами 1, 2 ст.228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Враховуючи те, що відповідачу було встановлено плату за обслуговування кредитної заборгованості, яка за Законом України «Про захист прав споживачів»і за Законом України «Про споживче кредитування» повинна надаватись безоплатно, положення Договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними.
Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що вимога позивача у частині стягнення заборгованості за комісією в розмірі 1800,00 є безпідставною і до задоволення не підлягає.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, позовні вимоги ТОВ підлягають до задоволення частково і з відповідача підлягають стягненню на користь ТОВ 4 549,01 гривень.

7. Розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (2662,40 грн).
Враховуючи ту обставину, що позов підлягає до задоволення частково, з відповідача слід стягнути на користь ТОВ судовий збір в наступному розмірі: 4 549,01грн : 10 000,00 грн х 2662,40 грн = 1 211,12 гривень.
Керуючись ст.ст.12,13,77,81,83,141,223,247,258,259,263,264,265,268,274-279,280-282 ЦПК України, суд
у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором (оферти) №14.01.2025-100002072 від 14.01.2025 року в розмірі 4 549 (чотири тисячі п`ятсот сорок дев`ять) гривень 01(одна) копійка тіла кредиту.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 12 (дванадцять) копійок судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте Рожищенським районним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою до Рожищенського районного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до Волинського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається відповідачем протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження: 01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ: 37356833.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 . 

Дата складення повного тексту рішення суду: 12.06.2026 року.

Головуючий суддя Шептицька Н.В.