Справа № 350/158/26
Номер провадження 2/350/372/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2026 року       селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Пулика М.В.,
секретаря судового засідання Юречко Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, -
встановив:
І. Стислий виклад позиції позивача
Представник позивача адвокат Бурак Б.В., звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із позовною заявою, у якій просить визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно - житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно. За життя останній склав заповіт, посвідчений 02 липня 2004 року секретарем Лоп`янської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області та зареєстрований у реєстрі за №92, відповідно до якого заповів усе своє майно позивачу - ОСОБА_1 . На момент смерті спадкодавця постійно проживав разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 , а тому відповідно до положень статті 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. У березні 2006 року дружина померлого - ОСОБА_2 звернулася до Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого чоловіка, а 13.03.2006 року заведено спадкову справу №79.
20 січня 2026 року він, як представник ОСОБА_1 звернувся до Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак листом №32/02-14 від 20 січня 2026 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.
На обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що житловий будинок був споруджений у 1989 році, а тому на момент його будівництва виникнення права власності на житлові будинки не ставилося у залежність від державної реєстрації права власності. Належність спірного житлового будинку спадкодавцю підтверджується технічним паспортом, довідками органу місцевого самоврядування, записами у погосподарських книгах, фактом реєстрації місця проживання спадкодавця у вказаному будинку. У зв`язку із наведеним просить визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
ІІ. Позиція сторін у судовому засіданні
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Бурак Б.В., у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. У поданій заяві зазначила, що проти задоволення позовних вимог не заперечує.
Суд враховує, що відповідно до положень статті 13 ЦПК України сторони користуються процесуальними правами на власний розсуд, у тому числі мають право визнавати позов, а також подавати заяви про розгляд справи у їх відсутності.
З огляду на подані учасниками справи заяви, відсутність спору між сторонами щодо фактичних обставин справи та предмета позову, а також з урахуванням положень частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у матеріалах справи доказів.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2026 року відкрито провадження у даній цивільній справі.
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2026 року підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
Сторони скористалися своїми процесуальними правами, передбаченими Цивільним процесуальним кодексом України, подали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності.
ІІІ. Фактичні обставини справи
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 28.05.2025 Долинським відділенням ДРАЦС у Калуському районі Івано-Франківської області (а.с.12).
ОСОБА_3 за життя склав заповіт, посвідчений 02 липня 2004 року секретарем Лоп`янської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області Михно О.В. та зареєстрований у реєстрі за №92, відповідно до якого заповів усе своє майно своєму онукові - ОСОБА_1 (а.с.13).
20 січня 2026 року представник позивача адвокат Бурак Б.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 . Листом Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори №32/02-14 від 20 січня 2026 року у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно. У листі нотаріуса також зазначено, що спадкова справа заведена 13.03.2006 року за №79/2006, спадкоємцями є дружина спадкодавця ОСОБА_2 та спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 (а.с.14).
Згідно довідки Лоп`янського старостинського округу Долинської територіальної громади №Л-182 від 10 листопада 2025 року позивач ОСОБА_1 на момент смерті спадкодавця проживав разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.16).
Згідно довідок №Л-094 від 09 липня 2024 року та №Л-156 від 27.08.2025 року, виданих Лоп`янським старостинським округом, відповідно до записів у погосподарській книзі №4 Лоп`янської сільської ради за 2001-2005 роки, особовий рахунок № НОМЕР_2 , померлому ОСОБА_3 належав на праві власності житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 (а.с.17).
Відповідно до технічного паспорта, виготовленого 17 липня 2024 ФОП ОСОБА_4 , житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 споруджений у 1989 році та має загальну площу 193,5 кв.м. (а.с.18-25).
Таким чином, судом установлено, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, а позивач є спадкоємцем за заповітом та у встановленому законом порядку прийняв спадщину. Оформлення спадкових прав позивача у нотаріальному порядку є неможливим у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно. За таких обставин позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права на спірне нерухоме майно у позасудовому порядку та змушений звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно.
Таким чином, між сторонами виник цивільно-правовий спір щодо визнання за позивачем права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, який підлягає вирішенню судом.
IV. Оцінка суду
Вивчивши матеріали справи, дослідивши подані сторонами письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з таких підстав.
Відповідно до ст.ст.1-4 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Право громадян на власність, як важливий атрибут правової держави та демократичного суспільства, закріплено у Конституції України. Так, статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Крім того, відповідно до положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом.
Відповідно до роз`яснень пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду, та чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з положеннями статей 13 та 81 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін.
Згідно зі статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням на підставі їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження.
Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна має право пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який посвідчує його право власності.
Отже, у випадку коли особа не може реалізувати своє право у позасудовому порядку, зокрема у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно, така особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності.
Дослідивши подані позивачем докази, суд установив, що після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, а саме житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яке відповідно до заповіту, посвідченого 02 липня 2004 року секретарем Лоп`янської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області та зареєстрованого у реєстрі за №92, було заповідано позивачу - ОСОБА_1 .
Представник позивача адвокат Бурак Б.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 у встановленому законом порядку звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця, за таких обставин суд приходить до висновку, що позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 у встановленому законом порядку.
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб - спадкоємців.
Згідно зі статтею 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно із частиною першою статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Відповідно до статті 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Згідно із статтею 1235 Цивільного кодексу України заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних чи родинних відносин.
Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Суд приймає визнання позову відповідачкою, оскільки таке визнання відповідає вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.
Таким чином, встановлені судом обставини справи та досліджені у їх сукупності докази свідчать про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , а судовий захист у даному випадку є єдиним можливим способом реалізації його спадкових прав, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 1-4, 206, 247, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд -
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: