Справа № 522/21342/25-Е
Провадження №2-а/523/29/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" квітня 2026 р. м.Одеса
Пересипський районний суд м. Одеси в складі: 
головуючого судді: Мурманової І.М., 
за участю секретаря судового засідання – Сивак К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі адміністративний позов  ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області, Рибалова Олександра Олексійовича поліцейського 2 взводу 7 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області про визнання противоправною, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до ОСОБА_2 про визнання противоправною, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі.
Позовні вимоги обґрунтуванні тим, що 18.09.2025 00:39:35, відповідачем – Поліцейським Рибаловим О. О., винесено Постанову серії ЕНА № 5745653 про накладення адміністративного стягнення, згідно з якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) та накладено штраф 510,00 грн.
Позивач зазначає, що вважає оскаржувану постанову відповідача незаконною та необґрунтованою, оскільки вона винесена з порушенням критеріїв правомірності, встановлених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАСУ), та за відсутності складу правопорушення.
З урахуванням викладеного позивач просить: визнати протиправною та скасувати Постанову серії ЕНА № 5745653, винесену 18.09.2025 Поліцейським Рибаловим О. О., про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП; закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2025 року адміністративний позов передано за підсудністю до Пересипського районного суду м. Одеси. 
Після надходження та реєстрації зазначеного позову, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 18, 31 КАС України.
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2025 року адміністративний позов було залишено без руху з підстав його невідповідності вимогам ст. 161 КАС України. 
На виконання ухвали про залишення позову без руху, позивачем 18.11.2025 року (вх. № 48840) подано адміністративний позов у новій редакції із зазначенням відповідача - суб`єкта владних повноважень.
Ухвалою суду від 19 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено слухання справи в судове засідання. 
Не погоджуючись з позовними вимогами представник відповідача Сердюк А.В. подав відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача зазначив, що позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні. 
Так, згідно відзиву представник зазначив, що в ході виконання службових обов`язків, поліцейським 2-го взводу 7-ої роти 1-го управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Рибаловим Олександром Олексійовичем, 18.09.2025 приблизно під час дії комендантської години, за адресою: м. Одеса, вул. Ковальська, буд. 46 було виявлено транспортний засіб марки HONDA M-NV номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в порушення п.19.1а ПДР без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. 
Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписами відеореєстратора службового ТЗ та скріншотів з нього, крім того відеозаписом з портативного відеореєстратора патрульного поліцейського (пристрій № 475770, 474566. 470348), які були в наявності в межах передбаченого законодавством строку зберігання відеозапису.
Так, на відеозаписі з відеореєстратора службового автомобіля зафіксовано факт керування гр. ОСОБА_1 транспортним засобом марки HONDA M-NV номерний знак НОМЕР_1 , без ввімкненого ближнього світла фар в темну пору доби, коли він рухався назустріч поліцейському авто, лише з ввімкненими габаритними вогнями та протитуманними фарами, в той час коли п. 19.1 а) ПДР вказує на обов`язковість відімкнення водієм в темну добу пори саме ближнього світла фар.
Відтак, відповідно до покладених на поліцію завдань, поліцейські в складі екіпажу патрульної поліції відреагували на виявлене ними порушення ПДР та, відповідно до п. З ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», зупинили транспортний засіб, повідомили про причину зупинки
Відповідно до пп. 6 п. З Розділу І вищезазначеної Інструкції, портативний реєстратор - це пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення інформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу пити його на форменому одязі поліцейського.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може: засовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне печення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному мі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та х загроз; 3) безпілотні літальні апарати та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Таким чином, відеозаписи з портативного відеореєстратора (скорочено - ПВР) та зі службового авто поліцейського є доказом вчинення або не адміністративного правопорушення та відповідають вимогам ст. 251 КУпАП та . 73, 74, 75, 76 КАС України.
Однак, відповідно до пп. 1 п. З Розділу VIII «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і зйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18.12.2018, строк зберігання записів з портативних та відеореєстраторів становить 30 діб. 
Адміністративне правопорушення гр. ОСОБА_1 було вчинено 18.09.2025р., строк зберігання відеозапису, який проводився під час фіксації адміністративного порушення, розгляду справи та накладення на позивача адміністративного порушення становить 30 діб, тобто до 18.10.2025 включно.
Ухвала Пересипського районного суду міста Одеси про відкриття провадження по справі 522/21342/25 (провадження № 2-а/523/206/25) винесена лише 19.11.2025.
Тому, станом на день надходження (у тому числі на день винесення ухвали) до УПП Одеській області ДПП матеріалів адміністративної справи за № 522/21342/25 відеозаписи з портативного відеореєстратора поліцейського за даним фактом відсутні, зв`язку із закінченням строку їх зберігання.
Також, у відзиві зазначено щодо правомірності дій та відповідності винесення постанови про адміністративне правопорушення. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок правління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху...».
Відповідно до п. 1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 19.1 ПДР, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої - а) на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.
З цього правила випливає обов`язковість для водія транспортного засобу вмикати в темну пору доби саме фари ближнього світла фар, а не інші освітлювальні прилади такі як габаритні вогні чи денні ходові вогні.
Згідно п. 1.10. ПДР, терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення: денні ходові вогні - зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби: темна пора доби - частина доби від заходу до сходу сонця.
Також, п. 19.4 ПДР зазначає, що під час зупинки на дорозі в темну пору доби і в умовах недостатньої видимості на транспортному засобі мають бути ввімкнені габаритні або стоянкові ліхтарі, а при вимушеній зупинці додатково - аварійна світлова сигналізація. 
Тобто з цього правила випливає що габаритні вогні необхідно вмикати лише при зупинці ТЗ на дорозі у темну пору доби.
Відповідно до п. 19.5 ПДР, протитуманні фари можна використовувати в умовах недостатньої видимості як окремо, так і з ближнім або дальнім світлом фар, а в темну пору доби на неосвітлених ділянках доріг - лише разом з ближнім або дальнім світлом фар.
З вищевказаних правил випливає те що: основним призначенням фар - є освітлення дороги і об`єктів на ній.
Основним призначенням протитуманних фар - є освітлення дороги під час туману або зливи.
Основним призначенням денних ходових вогнів - є покращення видимості автомобіля під час його руху у світлий час доби.
Основним призначенням габаритних вогнів - є позначення габаритів автомобіля.
Сила світла кожної фари, що працює в режимі «ближнє світло» направлена на проїзну частину дороги перед автомобілем та забезпечує достатню оглядовість проїзної частини в темну пору доби, на відміну від габаритних вогнів.
Рух у темну пори доби без ввімкненого ближнього світла фар не забезпечує водієві видимості, а також не дозволяє іншим водіям прийняти правильне рішення про розвиток дорожньої ситуації, бо рухаючись зустрічний транспортний засіб без ввімкненого ближнього світла фар може сприйматися таким, який стоїть, що може стати підставою для прийняття рішення помилкового рішення іншими учасниками дорожнього руху.
Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Заперечуючи обставини викладені позивачем щодо безпідставності зупинки, зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху: якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що
транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб « митну територію України або не помішували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.
Відтак підставою зупинки транспортного засобу марки HONDA M-NV номерний знак НОМЕР_1  під керуванням гр. ОСОБА_1 , стало виявлення порушення п. 19.1.а) ПДР патрульними поліцейськими, що було зафіксовано на відеореєстратор службового авто.
На спростування аргументів позивача, представник відповідача зазначив, що позивач підтверджує факт керування ТЗ, а тому сумніву, що саме його авто зафіксовано на відеореєстраторі не має. 
Представник відповідача зазначає, що позивач на сторінці 2 зазначає: «… Інкриміноване мені правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП (використання освітлювальних приладів) нібито полягало в тому, що я перемкнув ближнє світло авто на режим «габаритів» або «денне світло». Цю дію я вчинив після повної зупинки на вимогу поліцейських, як прояв ввічливості ».
Представник зазначає, що дане твердження є неправдивим і спростовується відеозаписом з відеореєстратора службового авто. 
З урахуванням викладеного представник відповідача зазначає, що позові вимоги є необґрунтованими, оскільки ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Представник зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Отже, обов`язок доказування розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.
Однак, в обґрунтування власної позиції, позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували факт порушення встановленого Правилами дорожнього руху правил користування водієм зовнішніми освітлювальними приладами в темну пору доби, та відповідно вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.
В свою чергу, подані стороною відповідача відеозаписи з відеореєстратора службового транспортного засобу, інші матеріали в їх сукупності, відповідають вимогам ст. 251 КУпАП. ст. ст. 72,73,74,75,76 КАС України відображають обставини, які описані в оскаржуваній постанові, одержані без порушення порядку, встановленого законом є належними, достовірними та достатніми для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Таким чином, з огляду на вищезазначене, в діях позивача вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Поліцейський Рибалов О.О. мав всі законні підстави для притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, ним дотримана процедура розгляду справи, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5745653 від 18.09.2025 є обґрунтованою, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством, ґрунтується на повному та всебічному розгляді справи, належних, допустимих та достатніх доказах вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Доводи позивача щодо необхідності визнання її незаконною та скасування безпідставні, необґрунтовані, не підкріплені нормами чинного законодавства України (а.с.51-60).
До відзиву на позов, представником відповідача подано копію постанови про притягнення до відповідальності, диск відеозапис. 
В подальшому, ухвалою суду від 14 січня 2026 року, задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с.72). 
На виконання ухвали про витребування доказів, надійшла заява згідно якої представником відповідача зазначено, що виконати ухвалу про витребування доказів не можливо, оскільки строк зберігання відеозаписів закінчено, а тому відповідач повторно надає наявні докази, які вже приєднані до матеріалів справи (а.с.77-78). 
В судове засідання призначене на 22 квітня 2026 року сторони до суду не з`явились. 
На адресу суду надійшла заява-клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, згідно якої останній зазначив, що за станом здоров`я не може з`явитись до суду, а тому просить розгляд справи провести за його відсутності та задовольнити позов в повному обсязі. Також, відповідно до поданої заяви позивач зазначив, що постанова підлягає скасуванню з підстав: незаконності зупинки, відсутність події та складу правопорушення, порушені процедурні питання щодо винесення постанови, не надано доказів порушення, свавільність дій (а.с.94-96). 
Відповідач про час та місце слухання справи повідомлений (а.с.93б), відповідач з будь-якими заявами на адресу суду не звертався. 
Відповідно до положення ч.1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Таким чином, суд дійшов висновку про можливість продовження розгляду справи за відсутності сторін. 
Дослідивши матеріали справи, докази на підтвердження та спростування обставин позову, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступних висновків.
Згідно ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Враховуючи принцип змагальності адміністративного процесу та встановлений КАС України обов`язок відповідача щодо доказування правомірності свого рішення, суд вирішує спір на основі викладених в позові аргументів та з`ясованих в судовому засіданні обставин.
Судом встановлено, що 18.09.2025 00:39:35, поліцейським Рибаловим О.О., винесено Постанову серії ЕНА № 5745653 про накладення адміністративного стягнення, згідно з якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) та накладено штраф 510,00 грн.
Постанову винесено за порушення п. 19.1.а ПДР, що полягає в тому, що позивач здійснював керування ТЗ в темну пору доби без ввімкненого ближнього світла фар. 
З даною постановою поліцейського позивач не згоден, оскільки вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки його було зупинено з інших причин, поліцейські здійснювали перевірку його документів, фари він перемкнув після зупинки ТЗ, а тому відсутні підстави для притягнення до відповідальності. 
Дослідивши докази надані на підтвердження та спростування обставин позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є такими, що спростовані матеріалами справи. 
П 1.10 ПДР України надає тлумачення використаних термінів у даному законі, а саме: темна пора доби - частина доби від заходу до сходу сонця.
Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За п. 1.3 Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР України), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).
Відповідно до п.п. «б» п. 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі.
Згідно з п.п. 19.1 «а» ПДР України у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені (на всіх механічних транспортних засобах) фари ближнього (дальнього) світла.
Поширеним порушенням Правил є рух у темну пору доби (особливо після заходу сонця і перед сходом) з увімкненими тільки габаритними ліхтарями. Це, з одного боку, не забезпечує водієві достатню видимість, а з другого - не дозволяє іншим водіям прийняти правильне рішення про розвиток дорожньої ситуації, бо зустрічний ТЗ може сприйматися таким, який стоїть, що може стати підставою для прийняття помилкового рішення про можливість виконання обгону.
За умовами ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (із змінами та доповненнями).
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 19.1 а) ПДР України, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені світлові пристрої зокрема, на всіх механічних транспортних засобах фари ближнього (дальнього) світла.
Відповідно до розділу 1 ПДР «Терміни, що наведені у цих Правилах», темна пора доби - частина доби від заходу до сходу сонця; недостатня видимість - видимість дороги в напрямку руху менше 300 м у сутінках, в умовах туману, дощу, снігопаду тощо (п.1.10).
Згідно ст.32 Віденської конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року, в період між настанням темряви і світанком, а також у будь-яких інших умовах, коли видимість недостатня, наприклад, внаслідок туману, снігопаду, сильного дощу, на рухомому механічному транспортному засобі повинні бути ввімкнені фонарі дальнього або ближнього світла.
Аналіз вказаних положень свідчить про те, що законодавець чітко визначив умови руху в темну пору доби та передбачив безальтернативне правило, що на всіх механічних транспортних засобах, що рухаються має бути увімкнене саме ближнє (дальнє) світло фар.
У свою чергу, ввімкнення габаритних вогнів в темну пору доби не є виконанням вказаних положень чинного законодавства, тому, що це, з одного боку, не забезпечує водієві достатню видимість, а з другого - не дозволяє іншим водіям прийняти правильне рішення про розвиток ситуації на дорозі.
Вказана заборона спрямована на посилення безпеки руху та запобіганню виникненню аварійних ситуації, оскільки рух транспортного засобу в умовах недостатньої видимості без ввімкнення зазначених світлових пристроїв створює небезпеку, як для водія, так і для інших учасників дорожнього руху.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності регламентовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення Правил дорожнього руху (частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).
Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі№536/583/17).
Згідно з ч.1 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, приймаючи оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення діяв у спосіб, що встановлений чинним законодавством України, наданим та дослідженим відеозаписом доведений факт законності винесення оскаржуваної постанови, а тому, відповідач, як суб`єкт владних повноважень довів правомірність винесеної постанови. 
Таким чином, оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення не підлягає скасуванню.
Керуючись ч.2 ст.122 КУпАП, ст.ст. 9, 72-77, 160, 161, 205, 241-246, 250, 251, 255, 293-295 КАС України, «Правилами дорожнього руху України», суд 

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов  ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області, Рибалова Олександра Олексійовича поліцейського 2 взводу 7 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області про визнання противоправною, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі – залишити без задоволення. 
Постанову серії ЕНА № 5745653 від 18.09.2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП України – залишити без змін. 
Понесені судові витрати – віднести за рахунок позивача. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення суду складене 27.04.2026 р.
Суддя: