Дата документу 16.06.2026 Справа № 335/10388/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 335/10388/24 Головуючий у І інстанції: Кучерук І. Г.
Провадження № 22-ц/807/1294/26 Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 червня 2026 року  м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого Полякова О.З.,
суддів Кочеткової І.В.,
Кухаря С.В.,
секретар Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою   ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Фабро Євгенія Альбертовича на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2026 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в порядку регресу,

У С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2024 року ПрАТ СК «Арсенал Страхування» звернулося до суду з позовом, вимоги якого товариство у подальшому збільшило, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в порядку регресу.
В обґрунтування позову зазначено, що 10.06.2021 ПрАТ СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_1 уклали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 204427515, відповідно до якого ПрАТ СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання відшкодувати шкоду, заподіяну третім особам внаслідок ДТП внаслідок експлуатації транспортного засобу автомобіля «HONDA ACCORD», д/н. НОМЕР_1 . 
29.08.2021 в м. Запоріжжі на вул. буд. Відпочинку, 33 сталася ДТП за участю автомобіля «HONDA ACCORD», д/н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , та пішоходів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , внаслідок чого пішоходи отримали тяжкі тілесні ушкодженні, а ОСОБА_4 померла у лікарні. 
Вказана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм автомобіля «HONDA ACCORD», д/н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 
ПрАТ СК «Арсенал Страхування» виплатило на рахунок ОСОБА_3 , (матері померлої) відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди в розмірі 144000 грн з розрахунку: 72000 грн - моральної шкоди (згідно зі ст. 27.3 Закону України «Про ОСЦПВ»); 29815 грн - згідно з актом № 015 від 08.09.2021 ФОП ОСОБА_5 (відповідно о ст. 27.4 Закону України «Про ОСЦПВ»); 50776 грн - за спорудження надгробного пам`ятника, (згідно зі ст. 27.4 Закону України «Про ОСЦПВ»); 72000 грн + 29815,00 грн = 101815 грн (згідно зі ст. 27.4 Закону України «Про ОСЦПВ»); 72000 грн - 29815 грн = 42185,00 грн (згідно зі ст. 27.4 Закону України «Про ОСЦПВ»); 101815 грн + 42185 грн = 144000 грн (згідно зі ст. 27.4 Закону України «Про ОСЦПВ»).
Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він керував транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу чи швидкість реакції. 
Факт алкогольного сп`яніння відповідача встановлений у довідці НПУ та у вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/11455/21 від 05.10.2022.
20.09.2021 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» для досудового врегулювання спору направило на адресу проживання відповідача претензію з вимогою сплатити страхове відшкодування. Вказану претензію відповідач залишив без уваги. 
24.05.2023 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» для досудового врегулювання спору направило на адресу проживання відповідача доповнення до претензії від 20.09.2021. Зазначене доповнення до претензії відповідач також залишив без уваги.
На час подання позовної заяви, відповідач не сплатив відшкодування.
28.10.2024 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» подало заяву про збільшення позовних вимог.
Збільшення позовних вимог мотивоване тим, що внаслідок ДТП пішохід, ОСОБА_3 , відповідно до Акту дослідження медичних документів «СК «Арсенал Страхування» від 15.12.2021, зазнала значних травм, лікування яких коштувало 16635,96 грн.
Згідно з Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, ОСОБА_3 , встановлено 2 групу інвалідності, а тому відшкодуванню підлягають 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.
Відповідно до умов договору страхування, розрахунку суми страхового відшкодування, Страхового акту № 109.03052421-1, 30.12.2021 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатило страхове відшкодування у розмірі 130867,76 грн. 
Посилаючись на означені обставини, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, ПрАТ СК «Арсенал Страхування» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства 274867,76 грн як відшкодування витрат, заподіяних позивачу, а також судовий збір.
Рішенням від 23 березня 2026 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя позов задовольнив.
Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПрАТ СК «Арсенал Страхування» на відшкодування витрат грошову суму у розмірі 274867,76 грн і сплачений судовий збір у розмірі 4123,02 грн; всього стягнув 278990,78 грн. 
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Фабро Є.А. через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить скасувати рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2026 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що під виглядом «збільшення розміру позовних вимог» позивач фактично заявив нові вимоги з іншим фактичним складом та щодо іншого виду шкоди. 
Суд не усунув порушення принципу змагальності та рівності сторін, пов`язаного з відсутністю у сторони захисту доступу до всіх додатків до заяви про збільшення позовних вимог.
Суд не дав належної оцінки ризику дублювання відшкодування моральної шкоди, яка вже була предметом розгляду у кримінальному провадженні та за якою з ОСОБА_1 вже триває примусове виконання.
Суд неналежно оцінив докази добровільних виплат, здійснених відповідачем на користь потерпілої безпосередньо після ДТП, та фактично проігнорував їх значення для обсягу можливої регресної вимоги.
Без достатнього спеціального доказу суд першої інстанції визнав доведеним причинно-наслідковий зв`язок між тілесними ушкодженнями, які у кримінальному провадженні були визначені як ушкодження середньої тяжкості, та встановленням у майбутньому другої групи інвалідності.
Мотивувальна частина рішення містить загальні фрази про обов`язок суду мотивувати рішення, однак фактично не відповідає на ключові та релевантні доводи сторони захисту, здатні вплинути на правильне вирішення спору.
У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ СК «Арсенал Страхування» заперечує проти доводів відповідача, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. Зокрема, зазначає, що доповнення позову новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права не вважаються зміною підстав позову. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування у зв`язку зі смертю ОСОБА_6 на суму 144000 грн. ОСОБА_3 , відповідно до Акту дослідження медичних документів «СК «Арсенал Страхування» від 15.12.2021 зазнала значних травм, лікування яких коштувало 16635,96 грн. Відповідно до умов договору страхування, розрахунку суми страхового відшкодування, Страхового акту № 109.03052421-1, 30.12.2021 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатило страхове відшкодування у розмірі 130867,76 грн. Звертає увагу суду на те, що висновок судово-медичної експертизи № 1812/п від 21.09.2021, проведеної у кримінальному провадженні № 335/11455/21, під час якої експертові не ставилося питання, чи могли отримані під час ДТП травми ОСОБА_3 , викликати другу стадію інвалідності. Усі виплати здійснені товариством відповідно до вимог закону. З наданих до апеляційної скарги квитанцій не можливо встановити, за що саме платив ОСОБА_1 . Також, не можливо підтвердити оплату ОСОБА_1 потерпілій коштів у розмірі 90000 грн. На думку позивача, перераховуючи вище зазначені кошти, відповідач намагався відкупитися від родини потерпілих, та уникнути в такий спосіб кримінальної відповідальності, або ж пом`якшити вирок суду. Позивач звертає увагу на те, що у 2022 році процес установлення інвалідності в Україні включав проходження ЛЛК/ВЛК, підготовку документів та розгляд МСЕК, що займало від кількох тижнів до 1-2 місяців, але терміни залежали від складності випадку, наявності всіх документів та швидкості роботи комісій. Однак, у 2022 році головним було зібрати документи і пройти оцінювання, що могло тривати від 10 до 30 днів після подання всіх паперів, іноді довше, враховуючи військові реалії та особливості медичних установ. Ключові етапи та приблизні терміни (2022 р): 1. Направлення. Після тривалої непрацездатності (120-150 днів) лікуючий лікар направляв на МСЕК (форма 088/о). 2. Розгляд МСЕК. Сама медико-соціальна експертна комісія (МСЕК) мала розглянути справу зазвичай до 30 днів з моменту отримання документів. 3. Фактичний час. Загальний термін міг бути довшим у зв`язку з наявністю черг, віддаленістю, необхідністю додаткових обстежень, особливостями роботи військових комісій (ВЛК), що могло затягнути процес до 1-2 місяців (або більше). Надані у справі докази повністю підтверджують факт проведеної позивачем перевірки медичних документів ОСОБА_3 , та те, що виплата в розмірі 130867,76 грн була виконана законно.
У відповіді на відзив  ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Фабро Є.А. зазначає, що вказаний відзив не спростовує доводів апеляційної скарги, а фактично підтверджує, що суд першої інстанції не дослідив належним чином ключові обставини справи та без достатньої мотивації погодився з позицією страховика. Відзив ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» побудований таким чином, ніби сам факт здійснення страховиком виплат автоматично створює безумовний обов`язок відповідача відшкодувати страховій компанії всю сплачену суму. Такий підхід є помилковим. Право регресної вимоги не є механічним перенесенням будь-якої виплати страховика на винну особу. Для задоволення регресної вимоги позивач повинен довести не лише факт виплати, а й такі обставини: - що виплата була здійснена саме у зв`язку зі шкодою, яка перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з діями відповідача; - що відповідний вид і розмір шкоди не були вже компенсовані відповідачем безпосередньо потерпілій особі; - що виплата не створює подвійного стягнення однієї й тієї ж шкоди; - що документи, на підставі яких страховик виплатив кошти, є належними та достатніми для перекладення цієї суми на відповідача. Первісний позов стосувався виплат у зв`язку зі смертю малолітньої ОСОБА_6 , а саме моральної шкоди, витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника. Тобто первісний предмет доказування був пов`язаний із фактом смерті, колом осіб, які мають право на відшкодування, фактом понесення витрат на поховання і пам`ятник та розміром відповідної виплати. Натомість заява про збільшення позовних вимог додала до справи інший самостійний блок - шкоду здоров`ю ОСОБА_3 , лікування, медичні документи, стійку втрату працездатності, встановлення другої групи інвалідності, причинно-наслідковий зв`язок між ДТП та інвалідністю, а також окрему виплату у розмірі 130867,76 грн. Це не є збільшенням кількісного показника тієї самої вимоги. Це інший фактичний склад, інший вид шкоди, інший обсяг доказування та інші юридично значимі обставини. Те, що всі ці обставини виникли у зв`язку з одним ДТП та одним договором страхування, не перетворює різні вимоги на одну й ту саму вимогу. Спільність події ДТП не означає тотожності предмета позову. Позивач фактично ототожнює «регресну вимогу страховика» як загальну правову конструкцію з конкретними вимогами про стягнення конкретних виплат. Але предметом спору є не абстрактне право страховика на регрес, а конкретна вимога про стягнення конкретних сум, сплачених за конкретними видами шкоди. Виплата за смерть особи та виплата за стійку втрату працездатності іншої особи не є одним і тим самим предметом доказування. Саме тому суд першої інстанції повинен був перевірити, чи не подано під виглядом збільшення позовних вимог нової вимоги. Така перевірка в оскаржуваному рішенні відсутня. Суд фактично прийняв розширену вимогу без належного аналізу її процесуальної допустимості. Довідка МСЕК підтверджує факт встановлення інвалідності. Проте сама по собі вона не є автоматичним доказом того, що інвалідність настала саме внаслідок конкретної ДТП та саме внаслідок тих ушкоджень, які були встановлені у кримінальному провадженні. Для покладення відповідальності в порядку регресу необхідно довести не лише факт інвалідності, а й її причинний зв`язок із ДТП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Фабро Є.А. наполягали на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні оскаржуваного рішення та задоволенні позову.
ПрАТ СК «Арсенал Страхування» свого представника в судове засідання не направило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлене відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 136). Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності представника позивача, який не з`явився.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи відповідача та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України,суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені у статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ПрАТ СК «Арсенал Страхування» сплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 274867,76 грн, тому має право на відшкодування цієї суми в порядку регресу з відповідача, який добровільно цих коштів товариству не сплатив.
Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.
Суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи і не заперечували сторони, що вироком від 05 жовтня 2022 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя визнав винним ОСОБА_1  у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України і призначив покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 10 років. Суд також частково задовольнив цивільні позови ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та стягнув, зокрема, зокрема, на користь ОСОБА_3 заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 500000 грн. В іншій частині позовних вимог суд відмовив. Після набрання вироком законної сили суму застави в розмірі 181600 грн суд вирішив звернути на виконання майнових стягнень на користь потерпілих збитки, а саме на користь ОСОБА_3 - 90800 гривень. У зв`язку із недостатністю суми застави на відшкодування збитків, підлягають стягненню у примусовому порядку на користь ОСОБА_3 - 409200 гривень.
У вироку від 05 жовтня 2022 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя встановив, що 29 серпня 2021 року, близько 20 години 00 хвилин, водій ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по проїзній частині автомобільної дороги, яка з`єднує вул. Будинок відпочинку та вул. Таганську на о. Хортиця в м. Запоріжжя.
У цей час, вздовж правого краю проїзної частини зазначеної автомобільної дороги з боку вул. Будинок відпочинку в напрямку вул. Таганської, в попутному з водієм ОСОБА_1 напрямку, попереду нього, рухались пішоходи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та малолітня ОСОБА_6 .
Під час подальшого руху, поблизу опори ліній електропередач № 4, водій ОСОБА_1 маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити на проїзній частині пішоходів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , малолітню ОСОБА_6 , та маючи технічну можливість уникнути наїзду на них шляхом негайного вжиття заходів направлених на зменшення швидкості аж до повної зупинки, у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а так само порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, належних заходів до зупинки керованого транспортного засобу не вжив, внаслідок чого скоїв на них наїзд.
У результаті ДТП пішоходи ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , малолітня ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження та були доставлені до лікарні. При цьому 04 вересня 2021 року від отриманих тілесних ушкоджень малолітня ОСОБА_6 померла в лікарні.
Ухвалою від 14 березня 2023 року Запорізький апеляційний суд залишив без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_1 , захисника - адвоката Балюти В.В., представника потерпілих - адвоката Балабка А.В., та залишив без змін вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2022 року.
Ухвалою від 11 вересня 2023 року Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2022 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 14 березня 2023 року.
10.06.2021 ОСОБА_1 та ПрАТ СК «Арсенал Страхування» оформили Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 204427515 строком до 09.06.2022. Забезпеченим транспортним засобом вказано: Honda Accord, AP0057CB. Страхова сума за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260000 грн, за шкоду, заподіяну майну - 130000 грн на одного потерпілого. Розмір франшизи - 2600 грн (т.1 а.с.7).
10.09.2021 потерпілий ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ СК «Арсенал Страхування» з повідомленням про ДТП, що має ознаки страхового випадку яке сталось 29.08.2021 (т.1 а.с.9).
10.09.2021 потерпіла ОСОБА_3 звернулася до ПрАТ СК «Арсенал Страхування» із заявою щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування витрат на поховання, моральної шкоди, лікування (т. 1 а.с. 10).
19.05.2023 потерпіла ОСОБА_3 звернулася до ПрАТ СК «Арсенал Страхування» із заявою щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування витрат на встановлення пам`ятника (т.1 а.с.11).
Відповідно до Страхового акту №109.02067721-1 від 13.09.2021, сума страхового відшкодування ОСОБА_3 визначена у розмірі 101815 грн за шкоду життю та здоров`ю (т. 1 а.с. 24). 
Згідно з розрахунком суми страхового відшкодування від 13.09.2021, визначена сума моральної шкоди в розмірі 72000 грн та витрат на поховання - 29815 грн, а разом: 101815 грн (т.1 а.с.25).
Відповідно до платіжного доручення № 52893080 від 15.09.2021 ПрАТ СК «Арсенал Страхування» перерахувало ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 101815 грн страхової виплати (т.1 а.с. 28).
За Страховим актом №109.02067721-2 від 22.05.2023, сума страхового відшкодування ОСОБА_3 визначена у розмірі 42185 грн за шкоду життю та здоров`ю (т.1 а.с.26). 
Згідно з розрахунком суми страхового відшкодування від 22.05.2023, визначена сума збитку (доплати) у розмірі 42185 грн з розрахунку сплачених втрат на поховання 29815 грн, та спорудження надгробного пам`ятника 50776 грн. (72000 грн (максимальне) - 29815 грн (сплачених) (т.1 а.с.27).
Відповідно до платіжної інструкції № 25151383 від 23.05.2023 ПрАТ СК «Арсенал Страхування» перерахувало ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 42185 грн страхової виплати (т.1 а.с.29).
Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 07.09.2021, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 4 років (т.1 а.с. 30).
Відповідно до Договору-Замовлення Агентства ритуальних послуг ФОП ОСОБА_7 від 08.09.2021 з приміткою «Сплачено», вартість сплачених послуг склала 29815 грн (т.1 а.с.31). 
Згідно з актом виконаних робіт № 015 від 08.09.2021 ПП ОСОБА_5 надало ритуальні послуги з поховання ОСОБА_6 на суму 29815 грн (т.1 а.с.32). 
За довідкою ФОП ОСОБА_5 від 17.02.2025, агенція надавала послуги з організації поховання. Спираючись на акт виконаних робіт № 015 від 08.09.2021, ФОП ОСОБА_5 підтвердив вартість послуги, наданої замовнику, в розмірі 29815 грн, зазначивши, що копії документів, що підтверджують оплату послуг надати не можливо, у зв`язку з їх знищенням за строком давності. (т. 1 а.с. 147). 
Відповідно до договору № 003-Л на виготовлення пам`ятника від 01.03.2023, ОСОБА_3 уклала договір з ПП ОСОБА_8 . Вартість робіт за договором визначена в 50776 грн (т.1 а.с.37-39).
Згідно з актом прийому-передачі виконаних робіт від 10.05.2023 за договором № 003-Л від 01.03.2023, замовник претензій не має та сплатив залишок платежу (т.1 а.с.40). 
Відповідно до товарного чеку від 19.05.2023, сплата за договором № 003-Л від 01.03.2023 складає 50776 грн (т.1 а.с.41).
20.09.2021, 24.05.2023 ПрАТ СК «Арсенал Страхування» зверталось з претензіями до ОСОБА_9 на суми 101815 грн та 42185 грн (т.1 а.с.42-43).
15.12.2021 потерпіла ОСОБА_3 звернулась до ПрАТ СК «Арсенал Страхування» з заявою щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування витрат на лікування та інвалідність 2 групи (т.1 а.с.72).
Актом дослідження медичних документів від 15.12.2021 підтверджені витрати на лікування в сумі 16635,96 грн (т. 1 а.с. 73-100).
Актом дослідження медичних документів від 15.12.2021, ОСОБА_3 1993 р.н., постраждала в ДТП будучи пішоходом 29.08.2021. 3 29.08.2021 до 10.09.2021 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР, з діагнозом: Поєднана травма. ТЧМТ. Забій головного мозку середньої важкості. Вогнище забою лобної частці по ходу серпа великого мозку. Забійні рани м`яких тканин голови. Закрита травма грудної клітини без пошкодження внутрішніх органів. Закрита травма черевної порожнини без пошкодження внутрішніх органів. Закрита травма правого гомілковостопного суглобу, пошкодження капсульно-зв`язкового правого гомілковостопного суглобу. Забійна садна м`яких тканин кінцівок і тулуба. 
14.12.2021 КУ «Обласний центр медико-санитарної експертизи» Запорізької обласної ради видав Довідку до акту огляду нейроофтальмологічною медикосоціальною експертною комісією КУ "ОЦМСЕ"ЗОР про призначення 2 групи інвалідності, Індивідуальну програму реабілітації інваліда № 69. 
Згідно з вищезазначеними документами, причина інвалідності "загальне захворювання, діагноз МСЕК, за класифікацією МКХ-10, Т-90.5 - наслідки внутрішньочерепної травми. Копії довідки та Індивідуальної програми реабілітації інваліда МСЕК КУ «Обласний центр медико-санитарної експертизи» Запорізької обласної ради звірені з оригіналом - легітивні (т. 1 а.с.101-106).
Відповідно до Страхового акту №109.03052421-1 від 30.12.2021, сума страхового відшкодування ОСОБА_3 визначена в розмірі 130867,76 грн за шкоду життю та здоров`ю (т. 1 а.с.108). 
За розрахунком суми страхового відшкодування від 30.12.2021, визначена сума збитку в розмірі 130867,76 грн з розрахунку втрат на лікування 16635,96 грн, за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності 108000 грн, моральна шкода - 6231,8 грн (т.1 а.с.109).
Відповідно до платіжного доручення № 76386079 від 30.12.2021, ПрАТ СК «Арсенал Страхування» перерахувало ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 130867,76 грн страхової виплати (т.1 а.с. 110).
05.03.2024 приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. ухвалив постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ВП № 71554635 з примусового виконання виконавчого листа № 335/11455/21, що 11.04.2023 видав Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 409200 грн. Вказана постанова направлена до ДУ «Машківська виправна колонія №9» (т. 2 а.с. 11-12).
05.03.2024 приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. ухвалив постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ВП №71554591 з примусового виконання виконавчого листа № 335/11455/21, 11.04.2023 видав Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 409200 грн. Вказана постанова направлена до ДУ «Машківська виправна колонія №9» (т. 2 а.с. 13-14).
Відповідно до довідки бухгалтерії ДУ «Машівська виправна колонія (№9)» № 393 від 21.11.2025, засуджений ОСОБА_1 відбуває покарання в установі з 22.03.2024. 12.03.2024 надійшла постанова № 71554591 від 05.03.2024 про відшкодування збитків на користь ОСОБА_2 в сумі 135085,12 грн; постанова ВП № 71554635 від 05.03.2024 про відшкодування збитків на користь ОСОБА_3 в сумі 135085,12 грн. Утримано за час перебування в установі із заробітної плати за позовом суму 152,18 грн. Достроково погашено за позовом суму 1600 грн. Заборгованість за позовом складає 268418,06 грн (т.2 а.с.14).
Згідно з наданими квитанціями, 30.08.2021 через ПТКС внесені готівкові кошти отримувачу: ОСОБА_3 два платежі по 4999 грн; 01.09.2021 через ПТКС внесені готівкові кошти отримувачу: ОСОБА_3 два платежі по 4999 грн; 02.09.2021 через ПТКС внесені готівкові кошти отримувачу: ОСОБА_3 платіж 4999 грн; 04.09.2021 через термінал самообслуговування, ОСОБА_3 платіж 4999 грн; 06.09.2021 через ПТКС внесені готівкові кошти отримувачу: ОСОБА_3 два платежі по 4999 грн; 08.09.2021 через ПТКС внесені готівкові кошти отримувачу: ОСОБА_3 два платежі по 4999 грн; 04.10.2023 перераховано готівкою від ОСОБА_1 отримувач: ОСОБА_10 , грошову суму в 148500 грн; 03.11.2023 перераховано 25000 грн від ОСОБА_11 , Отримувач: ОСОБА_10 , Призначення платежу: ЗВП 72473757, ОСОБА_1 ; 04.12.2023 перераховано 34000 грн платником ОСОБА_1 , Отримувач: ОСОБА_10 , Призначення платежу: ЗВП 72473757, ОСОБА_1 через ОСОБА_11 (т. 2 а.с. 15-18). 
Таким чином матеріали справи свідчать про те, що за зведеним виконавчим провадженням (ЗВП) № 72473757 за ОСОБА_1 було перераховано ОСОБА_10 (приватний виконавець) грошову суму в загальному розмірі 207500 грн без зазначення призначення платежу, визначення потерпілих, оскільки надані суду документи стосуються виконавчих проваджень №71554591 та № 71554635.
У період з 30.08.2021 до 08.09.2021 ОСОБА_3 перераховані грошові кошти у загальному розмірі 49990 грн без зазначення платника.
За загальним правилом, передбаченим статтею 1166 ЦК України, шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Завдання потерпілому шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю породжує виникнення позадоговірного (деліктного) зобов`язання, в якому праву потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок особи, яка завдала шкоди.
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а також моральну шкоду (частина перша статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого (стаття 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.
Таким чином, потерпілий має право вимоги до страховика в договірному зобов`язанні згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Страховик здійснює виплати відповідно до умов договору, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде визнана страховим випадком, виключно в межах страхової суми.
Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) підвередила зазначений висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик відповідно до статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» набуває право зворотної вимоги (регресу).
Так, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. а) підп. 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.
Аналогічне положення містить п. 1 а ч. 1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-IX від 21.05.2024. 
Так, відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:
шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;
шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;
шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим;
моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Згідно зі ст. 24 Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).
Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я (п. 24.1).
Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів (п. 24.2).
Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті (п. 24.3).
Відповідно п. 27.3 ст. 27 Закону, Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Згідно п. 27.4 ст. 27 Закону, Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відповідно ст. 26 Закону, шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.
Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить:
у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку;
у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку;
у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку;
у разі визнання неповнолітньої (малолітньої) особи дитиною з інвалідністю - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку(п. 26.2).
Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті (п. 26.3).
За положенням ст. 261 цього Закону, Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що обчислення позивачем і виплата потерпілій особі ОСОБА_3 :
- суми страхового відшкодування моральної шкоди в 72000 грн у зв`язку зі смертю доньки проведена відповідно до п. 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин;
- суми страхового відшкодування витрат на поховання в 29815 грн і 42185 грн на спорудження надгробного пам`ятника, проведена відповідно до п. 27.4 статті 27 Закону;
- суми страхового відшкодування витрат на лікування в 16635,96 грн проведена відповідно до статті 24 Закону;
- суми страхового відшкодування за шкоду, пов?язану зі стійкою втратою працездатності, у розмірі 108000 грн відповідно до статті 26 Закону;
- суми страхового відшкодування моральної шкоди в сумі 6231,8 грн відповідно до статті 26-1 Закону за Полісом № 204427515 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.06.2021.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не встановив причинно-наслідкового зв`язку встановленої потерпілій ОСОБА_3 другої групи інвалідності з подією ДТП, спростовуються матеріалами справи, оскільки відповідно до копії довідки серії 12 ААВ № 505918 від 14.12.2021 до акту огляду нейроофтальмологічної медикосоціальної експертної комісії (т.1 а.с. 102), копії Індивідуальної програми реабілітації інваліда № 69 від 14.12.2021 (т.1 а.с. 103-106), яка визначена за довідкою серії 12 ААВ № 505918, кліко-функціональний діагноз за кодом МКХ-10 вказаний як Т90.5 - наслідки внутрішньочерепної травми. У вироку від 05.10.2022 Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя встановив, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1812/п від 21.09.2021, закрита черепно-мозкова травма: забій головного мозку середнього ступеня з утворенням вогнища локального забою з крововиливом по ходу передньої третини серпоподібного відростка; рани потиличної і виличної ділянок; гематоми і садна в ділянці обличчя та голови у ОСОБА_3 в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день. Гематоми в області кінцівок, садна в ділянці кінцівок, тулуба у ОСОБА_3 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Тобто, виникнення хвороби з відповідним діагнозом у ОСОБА_3 , на підставі якого їй у подальшому встановлена інвалідність другої групи стало наслідком внутрішньочерепної травми, наявність якої встановлена у висновку судово-медичної експертизи № 1812/п від 21.09.2021.
Отже, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що інвалідність другої групи встановлена ОСОБА_3 14.12.2021 пов`язана з тілесними ушкодженнями, отриманими під час ДТП, що сталася 29.08.2021.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що під виглядом збільшення розміру позовних вимог позивач фактично заявив нові вимоги з іншим фактичним складом та щодо іншого виду шкоди, колегія суддів не приймає з огляду на таке.
Відповідно до пункту 2 частини другої, частини третьої статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
У постанові Верховного Суду від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19 зазначено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі 923/1061/18, від 19 грудня 2019 року у справі № 925/185/19, від 23 січня 2020 року у справі № 925/186/19.
У постанові Верховного Суду 18 травня 2022 року у справі № 570/5639/16-ц (провадження № 61-19440св21) зроблено правовий висновок, що зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких з позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин. Позивач має право на уточнення позовних вимог, враховуючи приписи статей 13, 175, 197 ЦПК України, якими передбачено виключне право позивача на визначення предмета та підстав спору, а також способу захисту порушеного права та інтересу. Одним із завдань підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.
Отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.
Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні у ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Предмет позову кореспондується зі способами захисту права, які визначені, зокрема, у статті 16 ЦК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/обраних способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.
Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не повною мірою забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.
Зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.
Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмета позову, а не у зв`язку зі збільшенням розміру позовних вимог.
Порівняльний аналіз змісту та вимог позову та поданої позивачем заяви про збільшення позовних вимог свідчить про те, що позивач у такій заяві збільшив розмір позовних вимог з 144000 грн до 274867,76 грн. Заява про збільшення позовних вимог ПрАТ СК «Арсенал Страхування» від 21.10.2024 подана у межах підготовчого провадження у справі. Вказана заява містить збільшений розмір шкоди, відшкодування якої просив позивач у первісній позовній заяві, і не змінює підстав позову, оскільки стосується регресного відшкодування витрат, яких товариство зазнало після виплати потерпілій особі страхового відшкодування на лікування, яке вона отримала після ДТП, винуватцем якого був відповідач, та за встановлення інвалідності ІІ групи, яка стала наслідком цього ж ДТП. 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо того, що суд не дав належної оцінки ризику дублювання відшкодування моральної шкоди, яка вже була предметом розгляду у кримінальному провадженні та за якою з ОСОБА_1 вже триває примусове виконання, оскільки у вироку від 05.10.2022 у справі № 335/11455/21 суд керувався загальними нормами відшкодування моральної шкоди та виходив з того, що потерпілим дійсно спричинена моральна шкода в результаті протиправної дії обвинуваченого, вони зазнали душевних страждань, що призвело до істотних змін у їхньому житті. У цій справі суд першої інстанції задовольнив вимоги про відшкодування ПрАТ СК «Арсенал Страхування» сплаченого страхового відшкодування моральної шкоди 72000 грн у зв`язку зі смертю доньки відповідно до п. 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, витрат на поховання в 29815 грн та 42185 грн витрат на спорудження надгробного пам`ятника відповідно до п. 27.4 статті 27 Закону, витрат на лікування в розмірі 16635,96 грн відповідно до статті 24 Закону, 108000 грн за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності відповідно до статті 26 Закону та відшкодування моральної шкоди в сумі 6231,8 грн відповідно до статті 26-1 Закону за Полісом № 204427515 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.06.2021.
Квитанції, надані суду на підтвердження добровільних виплат, здійснених відповідачем, свідчать про те, що в період з 30.08.2021 до 08.09.2021 ОСОБА_3 перераховані грошові кошти у загальному розмірі 49990 грн, вони не містять ні платника, ні призначення платежу, які б дозволили суду визначити їх належність до предмету доказування в цій справі. 
Колегія суддів також зауважує, що ОСОБА_1 не надав цих квитанцій ні своїй страховій компанії для підтвердження здійснених ним виплат, ні суду під час розгляду кримінального провадження для врахування під час визначення розміру відшкодування моральної шкоди.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, вони зводяться до неправильного тлумачення заявником норм матеріального права та процесуального права, і є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується й апеляційний суд, висновки суду є достатньо аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції. 
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Фабро Є.А. слід залишити без задоволення, а рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2026 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Фабро Євгенія Альбертовича - залишити без задоволення.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 26 червня 2026 року.

Головуючий

Судді