Справа № 154/3798/24 	Головуючий у 1 інстанції: Пустовойт Т. В. 	
Провадження № 22-ц/802/518/26  	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Данилюк В. А.,
суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Херсонського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення допомоги по безробіттю, за апеляційною скаргою представника позивача Херсонського обласного центру зайнятості Прохоренко Віти Сергіївни на рішення Володимирського міського суду Волинської області від 20.02.2026 року, 
В С Т А Н О В И В:
В жовтні 2024 року Херсонський обласний центр зайнятості звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 25.10.2021 відповідачка звернулась до центру зайнятості та виявила бажання отримати статус безробітного та виплати допомоги по безробіттю, нею було сформовано і направлено до центру зайнятості відповідні заяви.
При поданні документів ОСОБА_1 повідомила про здійснення нею догляду за дитиною з інвалідністю.
27.10.2021 ОСОБА_1 було відмовлено у наданні статусу безробітного у зв`язку з відсутністю документів та відомостей з реєстрів та баз даних, зазначених в п.п.17,18 Порядку №792.
06.11.2021 відповідачка повторно звернулась до центру за сприянням у працевлаштуванні, інформувала, що не відноситься до зайнятого населення відповідно до ст.4 ЗУ «Про зайнятість населення» та не має заробітку або інших доходів. Крім того, було подано довідку, де зазначено, що надбавка на догляд за дитиною знята з 01.11.2021.
Відносно ОСОБА_1 було прийнято рішення надати статус безробітного з 08.11.2021 та призначити допомогу по безробіттю відповідно до ч.1 ст.22 та ч.1 ст.23 Закону №1533.
Допомога по безробіттю ОСОБА_1 виплачувалась з 08.11.2021 по 02.11.2022 включно. 03.11.2021 наказом №НТ 221103 виплату допомоги по безробіттю було припинено у зв`язку з закінченням терміну виплати.
З 21.03.2023 було припинено реєстрацію відповідачки, як безробітного у зв`язку з поданням нею письмової заяви про зняття з реєстрації як безробітного та відмови від послуг служби зайнятості.
В ході перевірки, для уточнення періоду виплат, встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на обліку та отримувала державні соціальні допомоги, а саме допомогу дитині померлого годувальника з 01.01.2022 по 30.04.2023 та допомогу на дитину з інвалідністю підгрупи «А» з надбавкою на догляд за дитиною з 01.11.2021 по 30.04.2023.
Центром зайнятості прийнято рішення про повернення відповідачкою виплати за період з 08.11.2021 по 02.11.2022 у розмірі 87652,39грн.
В добровільному порядку відповідачка не повернула, а тому позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь допомогу по безробіттю в сумі 87652,39грн та судові витрати.
Рішенням Володимирського міського суду Волинської області від 20.02.2026 року в задоволенні позову Херсонського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення допомоги по безробіттю відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду,представник позивача Херсонського обласного центру зайнятості Прохоренко В. С. подала апеляційну скаргу,в якій покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Відповідач своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалась та відзив на апеляційну скаргу не подала, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.
Судом та матеріалами справи встановлено, що згідно з наказом Херсонського обласного центру зайнятості №17 від 28.02.2023 «Про внесення змін до наказу від 15.12.2022 №65 «Про затвердження положень про філії» Херсонська філія Херсонського обласного центру зайнятості розпочала діяльність з 01.03.2023.
На підставі Положення про Державну службу зайнятості зі створенням та початком діяльності Херсонської філії Херсонського обласного центру зайнятості діяльність Херсонського міського центру зайнятості не здійснюється.
Згідно з інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Херсонський міський центр зайнятості з 29.02.2024 перебуває у стані припинення на підставі внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи в результаті її реорганізації.
Відповідно до п.7 наказу міністерства економіки України від 14.02.2024 №4050 «Про реорганізацію державних установ Державної служби зайнятості» Херсонський обласний центр є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків Херсонського міського центру зайнятості.
25.10.2021 ОСОБА_1 за допомогою засобів Єдиного державного вебпорталу електронних послуг «Дія» звернулась до Херсонського міського центру зайнятості, який є правонаступником Херсонського обласного центру зайнятості, та виявила бажання отримати статус безробітного та виплати допомоги по безробіттю.
Засобами вебпорталу «Дія» нею було сформовано і направлено до центру зайнятості відповідні заяви.
На підставі поданих відповідачкою відомостей засобами Єдиної системи створена персональна картка №212021102600021 ОСОБА_1 ..
При поданні документів, необхідних для реєстрації в центрі зайнятості, ОСОБА_1 повідомила кар`єрного радника про здійснення нею догляду за дитиною з інвалідністю, у зв`язку з чим їй було роз`яснено на момент звернення, що непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю та отримують допомогу чи компенсацію відповідно до законодавства належать до зайнятого населення і не мають права на отримання статусу безробітного.
Відповідачкою було надано письмові пояснення, що 25.09.2021 вона звернулась до Волинського УПСЗН для оформлення надбавки по догляду за дитиною з інвалідністю, проте на дату звернення до центру зайнятості не має необхідних підтверджуючих документів. Також повідомила про свій намір стосовно повторного звернення до центру зайнятості після їх отримання.
На момент подання відповідачкою заяви про отримання статусу безробітного інформація в реєстрі застрахованих осіб про отримання соцвиплат була відсутня.
27.10.2021 кар`єрним радником прийнято рішення №НТ211027 про відмову у наданні ОСОБА_1 статусу безробітного у зв`язку з відсутністю на дату прийняття рішення про надання статусу безробітного документів та відомостей з реєстрів та баз даних, зазначених в п.п.17,18 Порядку №792.
06.11.2021 відповідачка повторно за допомогою вебпорталу «Дія» звернулась до Херсонського міського центру за сприянням у працевлаштуванні, повторно було сформовано і направлено заяви про надання статусу безробітного та про отримання фінансової допомоги по безробіттю.
При заповненні відповідних форм заяв ОСОБА_1 інформувала, що не відноситься до зайнятого населення відповідно до ст.4 ЗУ «Про зайнятість населення» та через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, не отримує допомогу, компенсацію та/або надбавку по догляду за дитиною з інвалідністю.
Крім іншого, відповідачкою було подано довідку видану Управлінням соцполітики виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради №2994 від 03.11.2021, де зазначено, що надбавка на догляд за дитиною знята з 01.11.2021.
Отже, щодо ОСОБА_1 за наказом №НТ211108 від 08.11.2021 було прийнято відповідне рішення надати статус безробітного з 08.11.2021, призначити допомогу по безробіттю з 08.11.2021, виплату якої розпочати з 08.11.2021 відповідно до ч.1 ст.22 та ч.1 ст.23 Закону №1533.
11.11.2021 на виконання вимог п.26 Порядку 792 було складено та підписано індивідуальний план працевлаштування безробітного, з яким відповідачка ознайомилась та засвідчила особистим підписом.
Відповідно до п.4.2.7 індивідуального плану працевлаштування безробітних від 12.09.2023 клієнт (відповідачка) зобов`язується інформувати центр зайнятості протягом трьох робочих днів про обставини, що впливають на припинення реєстрації безробітного, у разі необхідності та відповідно до законодавства повертати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих послуг, що передбачено ч.3 ст.36 ЗУ « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Також відповідачку було ознайомлено під розпис з правами та обов`язками, зокрема про обов`язок своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови матеріального забезпечення, надання соціальних послуг та припинення реєстрації, попереджено про відповідальність за достовірність поданих до центру зайнятості даних та документів на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг.
Допомога по безробіттю ОСОБА_1 виплачувалась з 08.11.2021 по 02.11.2022 включно.
03.11.2022 наказом №НТ 221103 виплату допомоги по безробіттю відповідачці було припинено у зв`язку з закінченням терміну виплати.
Наказом від 24.03.2023 №НТ230324 з 21.03.2023 було припинено реєстрацію відповідачки, як безробітного у зв`язку з поданням нею письмової заяви про зняття з реєстрації як безробітного та відмови від послуг служби зайнятості.
За результатами обробки інформації з реєстру застрахованих осіб про отримання соцвиплат було виявлено, що відповідачка протягом грудня 2021 по березень 2023 отримала грошову допомогу/компенсацію непрацюючій працездатній особі, яка здійснює догляд за дитиною-інвалідом.
На підставі виявленого, відповідно до п.18 ч.22 Закону №1533 проведено перевірку обґрунтованості виплат матеріального забезпечення та встановлено, що ОСОБА_1 отримувала державну соціальну допомогу на надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю підгрупи «А» на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від Управління праці та соціального захисту населення Суворовської районної у м. Херсоні ради.
В ході перевірки, для уточнення періоду виплат, на запит позивача УПСЗН Суворовської районної у м. Херсоні ради надано відповідь та встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на обліку у вказаній установі та отримувала державні соціальні допомоги, а саме допомогу дитині померлого годувальника з 01.01.2022 по 30.04.2023 та допомогу на дитину з інвалідністю підгрупи «А» з надбавкою на догляд за дитиною з 01.11.2021 по 30.04.2023.
08.05.2024 за результатами перевірки складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, №2120/2/24.
Наказом центру зайнятості №НТ240514 від 14.05.2024 відповідно до Закону №1533 прийнято рішення про повернення відповідачкою виплати за період з 08.11.2021 по 02.11.2022 у розмірі 87652,39 грн.
Відповідачці поштовим відправленням №7302700104992 на адресу зареєстрованого місця проживання та на електрону адресу направлено повідомлення №21/06/05/1214/24 від 15.04.2024 про повернення грошових коштів в сумі 87652,93грн в добровільному порядку, яке відповідачкою отримано особисто 27.05.2024, проте вони залишились без належного реагування.
Також судом встановлено, і це підтверджує сам позивач, що при поданні документів ОСОБА_1 повідомила про здійснення нею догляду за дитиною з інвалідністю.
Звернувшись до центру зайнятості повторно, 06.11.2021 інформувала, що не відноситься до зайнятого населення відповідно до ст.4 ЗУ «Про зайнятість населення» та не має заробітку або інших доходів. При цьому подала довідку видану Управлінням соцполітики виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради №2994 від 03.11.2021, де зазначено, що надбавка на догляд за дитиною знята з 01.11.2021.
В подальшому відбулась окупація м.Херсон, органи державної влади, в тому числі Херсонський міський центр зайнятості, покинули місто, здійснивши релокацію до моменту деокупації регіону, тобто відбулись форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) – військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 05-30 ранку 24 лютого 2022 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
Окупація міста Херсона є загальновідомим фактом, який підтверджується листом ТПП України №2024/02.0-7.1. та вказує, що військова агресія визнана форс-мажором, що звільняє від відповідальності за несвоєчасне виконання обов`язків, які стали неможливими внаслідок таких обставин.
Водночас, ОСОБА_1 зазначає, що індивідуальний план працевлаштування нею було підписано 11.11.2021 і він не містив алгоритму дій на випадок бойових дій чи форс-мажору, що склались на той момент на території Херсонської області. Також їй не було належним чином роз`яснено, які діяти в такому випадку відповідно до норм чинного законодавства.
Представник позивача вказувала на те, що незважаючи на релокацію, працівники Центру зайнятості були в режимі телефонного зв`язку і здійснювали свої функції. Цей факт не заперечує і сама ОСОБА_1 , яка наполягає на тому, що повідомляла спеціаліста центру зайнятості про отримання нею виплати по догляду за дитиною з інвалідністю як в електронному вигляді так і за засобом мережі вайбер.
Будь –яких обставин, які б підтверджували, що під час телефонної розмови ОСОБА_1 було чітко роз`яснено обов`язок подати письмову заяву про зміну статусу або що остання свідомо відмовилися це зробити, маючи технічну можливість, судом не встановлено.
На думку суду така поведінка відповідачки свідчить про добросовісну поведінку та спростовує умисне невиконання обов`язків чи зловживання ними в частині неповідомлення позивача щодо обставин, які зупиняють виплату допомоги по безробіттю. При цьому працівник центру зайнятості не зафіксував надану відповідачкою інформацію письмово або не надав інструкцій, як подати документи в умовах окупації, що є недоліком роботи самого органу.
Доказів саме свідомого приховування ОСОБА_1 відомостей щодо отримання соцвиплат з метою нарахування виплат по безробіттю, а не неможливості повідомити через обставини, пов`язані з воєнним станом, позивачем не представлено.
Відповідачка була ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені Законом України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Разом з тим позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження прямого умислу ОСОБА_1 , спрямованого на свідоме неповідомлення позивача щодо того, що вона отримувала соціальну допомогу на догляд за дитиною з інвалідністю, з метою отримання незаконної допомоги по безробіттю.
Зокрема, не доведено усвідомлення ОСОБА_1 при неповідомленні позивачу відомостей про отримання соціальної допомоги, характеру вчиненого діяння, передбачення нею відповідних суспільно-небезпечних наслідків і бажання їх настання.
Відповідачка стверджує, що не мала умислу на введення позивача в оману та отримання незаконної грошової допомоги по безробіттю. Навпаки, відповідачка повідомляла про цей факт, і доводила до відома спеціаліста центру зайнятості. На спростування цих обставин позивачем не надано відповідних доказів.
Пунктом 18 ч.2 ст.22 ЗУ «Про зайнятість населення» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України.
Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби – шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.
У відповідності до п.3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним (що діяв на момент виникнення спірних правовідносин), перевірка проводиться районними, міськрайонними міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття у разі та відповідно до передбаченого переліку.
Згідно ч.1 ст.20 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», п.п.2,3 вказаного Порядку розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної.
Тобто законодавець чітко визначив момент здійснення перевірки – це коли особа звертається до центру зайнятості або коли перебуває на обліку та отримує допомогу, оскільки відповідно до п.6 Порядку у разі встановлення центром зайнятості відповідно цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконного отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення.
Позивачем тільки в травні 2024 проведено перевірку, за результатами якої складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, №2120/2/24, в той час як ОСОБА_1 03.11.2022 наказом №НТ 221103 виплату допомоги по безробіттю було припинено у зв`язку з закінченням терміну виплати, а в березні 2023 самою ОСОБА_1 було подано заяву про припинення реєстрації як безробітної. Тобто на момент проведення розслідування відповідачка вже не перебувала на обліку у центрі зайнятості.
В судовому засіданні представник позивача пояснила, що своєчасно порушення не виявили, оскільки УПСЗН Суворовської районної у м. Херсоні ради не надавав звіти. Дійсно запит центром зайнятості був направлений тільки в травні 2024. Дані до центру зайнятості поступають, коли відбувається внесення в реєстр. Відомості щодо виплат повинен був внести Пенсійний фонд.
Аналізуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, а як наслідок складання відповідного акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №2120/2/24 від 08.05.2024 вчинені всупереч вищенаведених вимог ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Порядку розслідування, оскільки законодавець чітко визначив момент перевірки, що тягне за собою їх недопустимість як доказу.
Урахувавши зазначені обставини, а також те, що у відповідачки був відсутній прямий умисел, спрямований на свідоме неповідомлення про отримання соціальної допомоги на догляд за дитиною з інвалідністю, з метою отримання допомоги по безробіттю, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Пунктом 2 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» чинній на момент надання відповідачу статусу безробітного визначено, що безробітний особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.
Статусу безробітного може набути, зокрема, особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи (ст.43 Закону України «Про зайнятість населення).
Згідно із ч.1ст.4 Закону України «Про зайнятість населення`до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору ( контракту ) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств ), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.
До зайнятого населення також належать:
Непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, особою з інвалідністю 1 групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства;
Батьки- вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства;
особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю 1 чи 11 групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та одержує грошову допомогу на догляд за нею відповідно до законодавства.
Суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем факту належності відповідачки у період її перебування на обліку у центрі зайнятості до категорії зайнятого населення у розумінні ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» та відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 коштів, виплачених як допомога по безробіттю, з чим погоджується і апеляційний суд.
Не заслуговують на увагу як такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами, твердження позивача про те, що відповідачка умисно невиконувана своїх обов`язків щодо своєчасного подання відомостей про обставини, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг та зловживання ними.
У постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17 та 24 квітня 2019 року у справі №757/17820/17-ц від 24.04.2019 року, суд дійшов висновку,що суб`єкт владних повноважень повинен довести вину застрахованої особи у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про працевлаштування з метою незаконного отримання допомоги по безробіттю.
Отже, не доведення вини застрахованої особи у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про отримання допомоги по догляду за дитиною – інвалідом з метою незаконного отримання допомоги по безробіттю позивачем Херсонського обласного центру зайнятості є безумовною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.
Доказам, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі як на підтвердження своїх позовних вимог, судом першої інстанції надано правильну правову оцінку. 
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу представника позивача Херсонського обласного центру зайнятості Прохоренко Віти Сергіївни залишити без задоволення.
Рішення Володимирського міського суду Волинської області від 20.02.2026 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий – суддя 

Судді